Справа №403/305/26 провадження № 2/403/468/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2026 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Атаманової С.Ю.,
при секретарі судового засідання Могиленко К.А.,
з участю:
прокурора Семенюк В.І.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом прокурора - заступника керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області, поданим в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Кіровоградської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2026 року прокурор - заступник керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі позивачів Національної служби здоров`я України та Кіровоградської обласної ради в порядку ч.3 ст.56 ЦПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з нього витрат на стаціонарне лікування гр-нки ОСОБА_2 , потерпілої від кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, в загальному розмірі 34558 грн. 50 коп..             Позовна вимога обґрунтована тим, що вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2025 року, ухваленим у справі №403/102/25, який набрав законної сили, обвинуваченого ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України по факту заподіяння ним потерпілій ОСОБА_2 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я більш ніж 21 день, та призначено покарання у виді двох років обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням. Разом з тим, внаслідок дій ОСОБА_1 потерпіла ОСОБА_2 в період часу з 29 січня по 14 лютого 2025 року перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», яким на лікування потерпілої протягом 16 ліжко-днів (2 ліжко-днів в січні та 14 ліжко-днів в лютому 2025 року) були витрачені кошти на загальну суму 34558,50 грн., з яких: 1) за рахунок коштів Національної служби здоров`я України (державний бюджет) - 28535,18 грн. за 16 ліжко-днів з розрахунку: 1536,83 грн. витрат на 1 ліжко-день у січні 2025 року та 1818,68 грн. витрат на 1 ліжко-день у лютому 2025 року, та 2) за рахунок коштів обласного (місцевого) бюджету - 6023,32 грн. на оплату комунальних послуг та енергоносіїв за 16 ліжко-днів з розрахунку 22,87 грн. витрат за одне ліжко день в грудні 2025 року та 426,97 грн. витрат за одне ліжко-день в лютому 2025 року. За вказаних обставин прокурор, посилаючись на положення ч.1 ст.1166, ч.2 ст.1191, ч.ч.1, 3 ст.1206 Цивільного кодексу України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», прохав суд задоволити позов та стягнути з відповідача ОСОБА_1 в дохід державного та місцевого (обласного) бюджетів у рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_2 грошові кошти у зазначених вище розмірах.
В судовому засіданні по розгляду справи по суті прокурор викладені в позовній заяві вимоги підтримала повністю, прохала суд їх задоволити. Уточнила, що розмір витрат на лікування потерпілої ОСОБА_2 , який підлягає стягненню в дохід державного бюджету, становить 28535,18 грн. що підтверджується розрахунком, наведеним в позовній заяві, а тому зазначена в пункті 3 прохальної частини позовної заяви сума 31439,10 грн. є технічною помилкою, яка не має братись судом до уваги. Правильною сумою слід вважати саме 28535,18 грн..
В судове засідання представник позивача Національної служби здоров`я України (далі - НСЗУ) не з`явилась. Згідно поданого до суду клопотання прохала розглянути справу без її участі та задоволити позов у повному обсязі (а.с.107).
В судове засідання представник позивача Кіровоградської обласної ради не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи по суті повідомлявся у передбаченому процесуальним законом порядку (а.с.101, 105, 114). Заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, до суду не подав.
В судовому засіданні по розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_1 визнав позов прокурора у заявлених до стягнення сумах витрат: 28535,18 грн. - в дохід державного бюджету та 6023,32 грн. - в дохід місцевого бюджету. Не заперечував проти зазначеного прокурором в судовому засіданні уточнення змісту пункту 3 прохальної частини позовної заяви.
В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградське обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» (далі - КНП «Кіровоградська обласна лікаря Кіровоградської обласної ради») не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи по суті повідомлявся у передбаченому процесуальним законом порядку (а.с.103, 113). Заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, до суду не подав.
Відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, суд, з огляду на клопотання представника позивача Національної служби здоров`я України, належність повідомлення позивача Кіровоградської обласної ради та третьої особи, приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду справи по суті за відсутності зазначених учасників справи.
На виконання вимог п.п.2, 3 ч.3 ст.265 ЦПК України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, а також процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 04 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.89-91).
Заслухавши пояснення прокурора, відповідача, безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 
Вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2025 року, ухваленого у справі №403/102/25 за результатами розгляду кримінального провадження №12025121030000038, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань 29 січня 2025 року, затверджено угоду про примирення, укладену 27 лютого 2025 року між потерпілою ОСОБА_2 , потерпілим ОСОБА_3 , його представником ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_1 , визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, по факту заподіяння ним потерпілій ОСОБА_2 середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та призначено узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі строком на два роки із звільненням ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року 6 місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки (а.с.68-73).
Вказаний вироку суду набрав законної сили 05 травня 2025 року (а.с.73).
Згідно з інформацією, наданою КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» від 18 грудня 2025 року за вих.№5643/02-18/06, в період часу з 29 січня 2025 року по 14 лютого 2025 року гр-нка ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», тобто 16 ліжко-днів. Вартість лікування по фактичним витратам у січні 2025 року склала без вартості медикаментів 3119,40 грн. з розрахунку 1559,70 грн. витрат на 1 ліжко-день (2 ліжко-днів х 1559,70 грн.) та у лютому 2025 року - 31439,10 грн. (14 ліжко-днів х 2245,65 грн.). При цьому лікування ОСОБА_2 здійснювалось за рахунок коштів обласного бюджету в сумі 6023,32 грн. (у січні - 2 ліжко-днів х 22,87 грн. (оплата комунальних послуг та енергоносіїв), та у лютому - 14 ліжко-днів х 426,97 грн. (оплата комунальних послуг та енергоносіїв)), а також коштів НСЗУ - 28535,18 грн. (у січні - 2 ліжко-днів х 1536,83 грн. та у лютому - 14 ліжко-днів х 1818,68 грн. (оплата праці, нарахування на заробітну плату 22,0%, предмети, матеріали (миючі засоби, канцтовари, бланки та ін.), медикаменти та перев`язувальні матеріали, продукти харчування)) (а.с.28).
Як вбачається зі Статуту КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» (пункти 1.5, 1.9) підприємство належить до об`єктів комунальної власності та користується майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міст області та закріплене за ним на праві оперативного управління; засновником (учасником) підприємства є Кіровоградська обласна рада (а.с.37-43, 58-64).
Джерелами формування майна та коштів підприємства є, крім іншого, комунальне майно, передане підприємству, та бюджетні кошти (державного та місцевих бюджетів), державні субвенції, інші субвенції з обласного та державного бюджетів, у тому числі на реалізацію програм у галузі охорони здоров`я (пункт 5.7 Статуту).
Згідно з інформацією, наданою НСЗУ від 21 січня 2026 року за вих.№1992/2-17-26, між НСЗУ та КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» у 2025 році було укладено договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій №1581-Е125-Р000 від 13 лютого 2025 року. Послуги КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачуються НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України (а.с.47-49, 50-54).
Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним прокурором щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивачів, за захистом якого прокурор звернувся до суду з відповідною позовною заявою, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, та у разі звернення до суду в інтересах держави обгрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»).
Відповідно до ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. 
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень (ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»)
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їхнього захисту, але не подав відповідний позов у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати бездіяльність компетентного органу. Для встановлення того, які дії вчинить останній, прокурор до нього звертається до подання позову у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», фактично надаючи цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом перевірки виявлених прокурором фактів порушення законодавства, а також вчинення дій для виправлення цих порушень, зокрема подання позову чи повідомлення прокурора про відсутність порушень, які вимагають звернення до суду (пункти 38-39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18).
За змістом п.43 зазначеної вище Постанови прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. 
Згідно з листом Кіровоградської обласної ради від 08 січня 2026 року за вих.№01-35/30-1, Знам`янська окружна прокуратура Кіровоградської області була повідомлена про неподання обласною радою цивільного позову про стягнення з ОСОБА_1 витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 та підтримання обласною радою позовних вимог прокуратури у разі подання такого позову (а.с.34-35).
Листом НСЗУ від 21 січня 2026 року за вих.№1992/2-17-26 Знам`янська окружна прокуратура була повідомлена про відсутність в НСЗУ повноважень представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину, та відсутність заперечень проти звернення до суду в інтересах держави органами прокуратури для відшкодування цих витрат (а.с.47-49).
Повідомлення про звернення Знам`янської окружної прокуратури до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, в сумі 34558,50 грн. було направлено Кіровоградській обласній раді 13 травня 2026 року (а.с.79, 80). 
Повідомлення про звернення Знам`янської окружної прокуратури до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, в сумі 34558,50 грн. було направлено НСЗУ 01 травня 2026 року (а.с.77, 78). 
Отже, судом встановлено дотримання прокурором вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» щодо повідомлення позивачів про здійснення представництва інтересів держави в суді та правомірно, відповідно до положень законодавства, подано позов в межах здійснення 
заходів цивільно-правового характеру, спрямованих на захист та поновлення порушених інтересів держави в судовому порядку.
Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав і інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права (постанова Верховного Суду від 09 квітня 2024 року у справі №584/947/20).
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).
Згідно ч.4 ст.1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.1, 3, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року №11, відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями.
Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко/днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.
Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № (з наступними змінами, далі - Порядок).
Згідно з п.2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день.
Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.
Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (п.4 Порядку).
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судом встановлено, що судовим рішенням - вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2025 року обвинуваченого ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, по факту заподіяння ним потерпілій ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та призначено йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді обмеження волі строком на два роки із звільненням ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року шести місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Цивільний позов про стягнення коштів на користь держави, витрачених на лікування потерпілої ОСОБА_2 , в межах даного кримінального провадження не заявлявся.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.    
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №163/2298/16-ц).
Відповідно до п.5 ч.3 ст.2, ч.1 ст.13 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належить диспозитивність, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно з положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).
На обгрунтування позову прокурором надані належні, допустимі та достовірні докази, які в своїй сукупності є достатніми для підтвердження вчинення відповідачем ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, внаслідок якого потерпілій ОСОБА_2 було заподіяне середньої тяжкості тілесне ушкодження, та наявності безпосереднього причинного зв`язку між вчиненими ним неправомірними діями та заподіяною позивачам шкодою у виді понесених витрат на стаціонарне лікування потерпілої за рахунок коштів державного та місцевого (обласного) бюджетів.
На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується позов, та правовідносини, які випливають з них, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, приходить до висновку, що заявлений прокурором в інтересах держави позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а заподіяна внаслідок вчинення гр-ном ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, майнова шкода в загальній сумі 34558 грн. 50 коп. у виді понесених витрат на стаціонарне лікування потерпілого - відшкодуванню ним на користь позивачів у наступних розмірах: на користь НСЗУ - 28535,18 грн. та Кіровоградської обласної ради - 6023,32 грн.. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов’язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Прокурор звернувся до суду з двома позовними вимогами майнового характеру.
За змістом п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судах інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.  
За змістом ч.1, п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. За подання юридичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 01 січня 2026 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 3328 грн.00 коп..
За пред’явлення до суду позову про відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення Кіровоградською обласною прокуратурою був сплачений судовий збір в сумі 6656 грн.00 коп. (2 вимоги х 3328,00 грн.).
На підставі викладеного, приймаючи до уваги задоволення позову з відповідача по справі ОСОБА_1 на користь прокуратури підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 6656 грн. 00 коп., які були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі.
Інші судові витрати, пов’язані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.
Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 95, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:

Позов прокурора - заступника керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області, поданий в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Кіровоградської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, задоволити повністю. 
Стягнути із  ОСОБА_1 в дохід державного бюджету (рахунок №UA978999980313080115000026011; отримувач: ГУК у м.Києві/Шевченківський р-н/24060300; код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) витрати на стаціонарне лікування за рахунок коштів Національної служби здоров’я України потерпілої від кримінального правопорушення ОСОБА_2 в сумі 28535 грн. 18 коп. (двадцять вісім тисяч п’ятсот тридцять п’ять гривень вісімнадцять копійок).
Стягнути із  ОСОБА_1 в дохід обласного бюджету (рахунок №UA473052990000026004005100937; отримувач: КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради»; МФО 305299; код отримувача (ЄДРПОУ): 01994942; банк отримувача: АТ КБ «ПриватБанк» філія у м.Кропивницькому, витрати на стаціонарне лікування за рахунок місцевого (обласного) бюджету Кіровоградської області потерпілої від кримінального правопорушення ОСОБА_2 в сумі 6023 грн. 32 коп. (шість тисяч двадцять три гривні тридцять дві копійки).
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Кіровоградської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910025, банк - Державна казначейська служба України м.Київ, МФО 820172, рахунок №UA848201720343100001000004600) судовий збір в розмірі 6656 грн. 00 коп. (шість тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень 00 копійок). 
Повне ім’я та найменування учасників справи:
Позивач: Національна служба здоров`я України, адреса місцезнаходження юридичної особи: проспект Степана Бандери, буд.№19 м.Київ, поштовий індекс 04073, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42032422.
Позивач: Кіровоградська обласна рада, адреса місцезнаходження юридичної особи: площа Героїв Майдану, буд.№1 м.Кропивницький, поштовий індекс 25022, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 22223982.
прокурор, який діє в інтересах держави в особі позивачів та який має процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої він діє: заступник керівника Знам’янської окружної прокуратури Кіровоградської області, адреса місцезнаходження: вул.Братів Лисенків, буд.№5 м.Знам’янка Кіровоградської області, поштовий індекс 27400.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», адреса місцезнаходження юридичної особи: проспект Університетський, 2/5 м.Кропивницький, поштовий індекс 25030, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 01994942.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 08 липня 2026 року.

Суддя  С.Ю.Атаманова