ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/1684/26	

Господарський суд Одеської області у складі:
судді В.С. Петрова
при секретарі судового засідання А.І. Драгановій 

за участю представників:
від позивача - Рогов М.О., 
від відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) до Приватного підприємства “Фрог Агросервіс” про стягнення заборгованості у загальному розмірі 6550,29 грн., - 

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства “Фрог Агросервіс” про стягнення заборгованості у загальному розмірі 6550,29 грн., з яких: 4998,68 грн. – основний борг, 1204,53 – пеня, 117,58 грн. – 3% річних, 229,50 грн. – інфляційні втрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 09.03.2023 на адресу Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) надійшов лист від Державного підприємства “Одеський морський торговельний порт” від 13.02.2023 № 26/55 щодо передачі судна “Инженер Вальчук” у власність Приватного підприємства “Фрог Агросервіс” з 10.02.2023.
У подальшому, як стверджує позивач, 13.03.2023 на адресу адміністрації від Приватного підприємства “Фрог Агросервіс” надійшов лист від 09.02.2023 № 54, в якому повідомлено, що 10.02.2023 між Державним підприємством “Одеський морський торговельний порт” та Приватним підприємством “Фрог Агросервіс” підписано акт приймання передачі державного майна - нафтоналивного судна “Инженер Вальчук” разом з приписаним до нього обладнанням на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2022 № КД-21924.
При цьому позивач повідомляє, що на сьогоднішній день судно пришвартоване біля 28 причалу Одеського морського порту та з 03.06.2025 судно змінило свого власника.
Так, позивач зазначає, що адміністрацією за період травень - 02 червня 2025 року був нарахований причальний збір по судну “Инженер Вальчук” та виставлені судновласнику до сплати наступні рахунки: № 620111 від 31.05.2025 на суму 4694,95 грн. з ПДВ; рахунок № 620047 від 17.03.2026 на суму 303,73 грн. з ПДВ.
Однак, за ствердженнями позивача, у порушення норм чинного законодавства України нарахований причальний збір за період травень - 02 червня 2025 року до теперішнього часу залишається не сплаченим у повному обсязі судновласником на загальну суму 4998,68 грн. з ПДВ.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.05.2026 р. № 916/1684/26 р. позовну заяву Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” до Приватного підприємства “Фрог Агросервіс” про стягнення заборгованості у загальному розмірі 6550,29 грн. залишено без руху.
20.05.2026 р. від Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС до господарського суду надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 17473/26), відповідно до якої позивач зазначає, що Одеська філія Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) (код ВП 38728457) є відокремленим структурним підрозділом юридичної особи - Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (код ЄДРПОУ 38727770), з огляду на що позивач подає процесуальні документи через Електронний кабінет, зареєстрований на юридичну особу - Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” (код ЄДРПОУ 38727770). Між тим на виконання ч. 7 ст. 162 ГПК України позивачем зазначено реквізити, а саме: р/р № НОМЕР_1 в ПАТ АБ “Укргазбанк”, МФО 320478, надано довідку АБ “Укргазбанк” про реквізити рахунку, а також додано до позовної заяви листи № 26/55 від 13.02.2023 та № 54 від 09.02.2023.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.05.2026 р. вказану позовну заяву Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1684/26 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 18.06.2026 р. о 15:30 год.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.06.2026 року відкладено розгляд справи на 07 липня 2026 р. о 12:45 год.
30.06.2026 р. від від Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС до господарського суду надійшли письмові пояснення (вх. № 22873/26), в яких позивач щодо правомірності стягнення пені за порушення зобов`язання з оплати причального збору додатково зазначає наступне. Так, позивач вказує, що системний аналіз статей 549, 550, 611 та 625 ЦК України дає підстави для висновку, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання пеня, так само як і 3% річних та інфляційні втрати, є формою цивільно-правової відповідальності боржника, яка може настати безпосередньо в силу закону, а не виключно внаслідок погодження сторонами відповідної умови договору.
При цьому позивач зауважує, що відсутність укладеного між сторонами договору у формі єдиного письмового документа сама по собі не виключає можливості нарахування та стягнення пені, якщо обов`язок сплатити основне грошове зобов`язання прямо встановлений законом, а боржником допущено його прострочення. Оскільки причальний збір є обов`язковим платежем, встановленим Законом України “Про морські порти України” та Порядком справляння та розмірів ставок портових зборів, а відповідач допустив прострочення його сплати, позивач правомірно здійснив нарахування пені відповідно до абзацу другого частини третьої статті 549 ЦК України.
Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також відповідач в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином шляхом направлення ухвал суду до електронного кабінету Приватного підприємства “Фрог Агросервіс” в порядку ч.ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку документа в кабінет Електронного суду.
Відповідно до відомостей, наявних у КП “ДСС”, відповідач - Приватне підприємство “Фрог Агросервіс” є користувачем ЄСІТС, зареєстрований в “Електронному суді” та має власний “кабінет” в “Електронному суді”.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.
З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Під час розгляду справи по суті позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено судом, на адресу Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) (Адміністрація) надійшов лист від Державного підприємства “Одеський морський торговельний порт” № 26/55 від 13.02.2023, в якому підприємство повідомило, що на підставі договору купівлі-продажу № КД-21824 від 01.02.2022 та акту приймання-передачі державного майна від 10.02.2023 року судно “Инженер Вальчук”, яке розташоване за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1 (Причал №28), передано у власність Приватному підприємству “Фрог Агросервіс” з 10.02.2023 року.
Також Приватне підприємство “Фрог Агросервіс” звернулося до Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) із листом № 54 від 09.02.2023 року, в якому зазначило про те, що 10.02.2023 року між Державним підприємством “Одеський морський торговельний порт” та ПП “Фрог Агросервіс” було укладено акт приймання-передачі державного майна нафтоналивного судна “Инженер Вальчук” разом з приписаним до нього обладнанням на підставі договору купівлі-продажу № КД-21924 від 01.02.2022 р., при цьому вказало, що на сьогоднішній день судно пришвартоване до ПСМ-650, а також гарантувало сплату причального збору. 
Відповідно до статті 1 Кодексу торговельного мореплавства України (надалі - КТМУ), даний кодекс регулює відносини, що виникають з торговельного мореплавства. Під торговельним мореплавством у цьому Кодексі розуміється діяльність, пов`язана з використанням суден для перевезення вантажів, пасажирів, багажу та пошти, рибних та інших морських промислів, розвідки та видобування корисних копалин, виконання буксирних, криголамних і рятувальних операцій, прокладання кабелю, також для інших господарських, наукових і культурних цілей.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Кодексу торговельного мореплавства України до цивільних, адміністративних, господарських та інших правовідносин, що виникають із торговельного мореплавства і не врегульовані цим Кодексом, відповідно застосовуються правила цивільного, адміністративного, господарського та іншого законодавства України.
Відповідно до ст. 73 Кодексу торговельного мореплавства України правові, економічні, соціальні та організаційні основи діяльності в морських портах визначаються цим Кодексом та Законом України “Про морські порти України”. До функціонування морських рибних портів застосовуються норми цього Кодексу щодо морських портів з урахуванням особливостей, визначених Законом України “Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів”. Перелік морських портів України, відкритих для знаходження іноземних суден, визначається Кабінетом Міністрів України та оприлюднюється в Повідомленнях мореплавцям України.
Статтею 74 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що організація та забезпечення безпеки мореплавства у морському порту покладаються на адміністрацію морських портів України. Власники (користувачі) морських терміналів, судновласники, інші суб`єкти господарювання, що здійснюють свою діяльність у межах території та акваторії морського порту, забезпечують безпеку мореплавства відповідно до правил, визначених обов`язковими постановами по порту.
Згідно ст. 75 Кодексу торговельного мореплавства України державний нагляд за безпекою мореплавства у морському порту, на підходах до нього та в суміжних акваторіях здійснюється капітаном морського порту. Межі зони нагляду, на яку поширюються повноваження капітана морського порту щодо здійснення ним державного нагляду за безпекою мореплавства, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському і річковому транспорті. Державний нагляд за безпекою мореплавства у морських терміналах, розташованих у межах територій та акваторій, відокремлених від основної території та акваторії відповідного морського порту, здійснює окремий підрозділ служби капітана морського порту. Капітан морського порту та служба капітана морського порту діють на підставі положення, яке затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.
Частиною 1 ст. 16 Закону України “Про морські порти України” передбачено, що фінансування діяльності ДП “АМПУ” здійснюється за рахунок портових зборів, що справляються нею відповідно до Закону, плати за надання послуг та орендної плати, інших незаборонених законодавством джерел.
Згідно із частиною 1 статті 21 Закону України “Про морські порти України” тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту.
Отже, визначення ставок портових зборів та послуг, які сплачуються у складі портових зборів, є виключною компетенцією держави. Портові збори установлюються по єдиних тарифах, носять цільовий характер і не можуть використовуватися з іншою метою.
Статтею 22 Закону України “Про морські порти України” передбачено, що у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний.
Розмір портових зборів та порядок їх сплати встановлені Порядком справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженим наказом Міністерством інфраструктури України від 27.05.2013 року № 316 “Про портові збори” та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.06.2013 за № 930/23462 (надалі - Порядок справляння).
Згідно з пунктом 1.15 Порядку справляння цей Порядок є обов`язковим для застосування усіма суб`єктами господарювання незалежно від підпорядкованості та форми власності, які відповідно до чинного законодавства України є учасниками у справлянні із суден портових зборів.
Відповідно до пункту 1.2 Порядку справляння згідно із частинами третьою - п`ятою статті 22 Закону України “Про портові збори” портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом, а саме:
- причальний збір справляється на користь власника причалу, а якщо причал перебуває у користуванні - на користь відповідного користувача;
- канальний збір справляється на користь власника каналу;
- корабельний збір справляється на користь користувача портової акваторії, а також власника операційної акваторії причалу (причалів), збудованої до набрання чинності Законом України “Про морські порти України”;
- маяковий збір справляється на користь державної установи, що організовує та здійснює навігаційно-гідрографічне забезпечення мореплавства.
Частиною 4 статті 22 Закону України “Про морські порти України” передбачено, що причальний збір справляється на користь власника причалу, а якщо причал перебуває у користуванні - на користь відповідного користувача.
Згідно з пунктом 1.3 Порядку справляння портові збори (корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний) справляються в морських портах із суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами, за групами згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Відповідно до пункту 1.4 Порядку справляння сплата портових зборів у морських портах здійснюється до виходу судна з морського порту, а за транзитний прохід каналами - шляхом попередньої оплати або безпосередньо на вході у канал.
Пунктом 1.5 Порядку справляння погоджено, що нарахування портових зборів здійснюється з умовного об`єму судна, який обчислюється в кубічних метрах і дорівнює добутку трьох величин (довжина судна, ширина судна і висота борту судна), зазначених в обмірному свідоцтві (головні розмірення) або документі, що його замінює. При цьому умовний об`єм судна підлягає округленню у такому порядку: до 0,5 кубічного метра округлюється до цілого числа в меншу сторону, а 0,5 кубічного метра і більше округлюється до цілого числа в більшу сторону.
Між тим пунктом 5.1 Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів закріплено, що причальний збір справляється із суден, які перебувають біля причалу.
За умовами пункту 5.2 порядку справляння для суден груп А, Б, В (буксири), Г, Д (крім військових суден ВМС ЗС України) і Е (спортивні судна, приватні яхти, парусні судна та риболовні судна, що заходять у морські порти без виконання вантажних операцій, а також судна портового флоту, що не належать або не орендуються власником(ами) (балансоутримувачами) причалів) застосовуються ставки, наведені у додатку 5 до цього Порядку. Для нафтоналивних суден у закордонному плаванні, які здійснюють перевезення (транспортування) транзитних нафтопродуктів за варіантом “море - берег - море” (завезення/вивезення вантажів виключно водним транспортом, вивантаження/навантаження з використанням причалів, розташованих у межах морських портів Чорноморськ, Миколаїв, Одеса, Южний), причальний збір у морських портах Чорноморськ, Миколаїв, Одеса, Южний справляється за ставкою 0,0061 долара США за 1 куб. м об`єму судна за суднозаходження.
Таким чином, за стоянку судна біля причалу без виконання вантажних операцій, справляння причального збору здійснюється у відповідності до пункту 5.2 Порядку справляння за ставками передбаченими Додатком 5 до Порядку справляння “Інші випадки”, яким передбачено що збір справляється з розрахунку куб.м, за добу простою судна.
Відповідно до ст. 85 Кодексу торговельного мореплавства України під час перебування в морському порту будь-яке судно зобов`язане дотримувати чинних законів і правил України, у тому числі тих, що стосуються безпеки порту і судноплавства в порту, митного, прикордонного, санітарного (фітосанітарного) режимів, лоцманського проведення, буксирування, рятувальних і суднопіднімальних робіт, якірної стоянки і надання місць біля причалів, навантаження і вивантаження вантажів, посадки і висадки людей, послуг, пов`язаних з навантажувально-розвантажувальними роботами, і будь-яких інших портових послуг, портових зборів, запобігання забрудненню навколишнього природного середовища.
У відповідності до статті 20 Кодексу торговельного мореплавства України судновласником у цьому Кодексі визнається юридична або фізична особа, яка експлуатує судно від свого імені, незалежно від того, чи є вона власником судна, чи використовує на інших законних підставах.
Як стверджує позивач, на сьогоднішній день судно пришвартоване біля 28 причалу Одеського морського порту. 
Наразі судом встановлено, що позивачем за період травень 2025 – 02 червня 2025 року було нараховано відповідачу - ПП “Фрог Агросервіс” причальний збір по судну “Инженер Вальчук” та виставлені відповідачу до сплати відповідні рахунки: № 620111 від 31.05.2025 на суму 4694,95 грн., у тому числі ПДВ - 782,49 грн.; № 620047 від 17.03.2026 на суму 303,73 грн., у тому числі ПДВ – 50,62 грн.
Так, направлення вказаних рахунків засобами поштового зв`язку за місцезнаходженням відповідача підтверджується наявними у матеріалах справи довідками перевірки статусу відстеження відправлень, а також рекомендованим повідомленням про вручення (а.с. 29, 23, 24).
Однак, як зазначає позивач, станом на сьогодні рахунки надіслані Адміністрацією відповідачем не сплачені, у зв`язку з чим за відповідачем обліковується заборгованість з причального збору за період травень 2025 року – 02 червня 2025 р. у розмірі 4998,68 грн. 
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, з метою погашення заборгованості за несвоєчасно сплачений причальний збір, позивачем направлялася відповідачу – ПП “Фрог Агросервіс” вимога № 2966/19-03-09/Вих від 26.12.2025, відповідно до якої позивач вимагав перерахувати на розрахунковий рахунок адміністрації Одеського морського порту заборгованість, зокрема, за рахунком № 620111 від 31.05.2025 р. на суму 4694,95 грн., а також повторно направлено не сплачені рахунки. 
За таких обставин, суд вважає обґрунтованими та доведеними твердження позивача про наявність у відповідача заборгованості з оплати причального збору за період з травня 2025 року по 2 червня 2025 року, яку відповідачем не спростовано та доказів сплати якої до суду не надано. Таким чином, сума заборгованості з причального збору, що підлягає стягненню з відповідача, складає 4998,68 грн. 
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 1204,53 грн. суд зазначає наступне. 
Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (часткова несплата орендних платежів) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.
В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
Згідно з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Наразі господарський суд зауважує, що чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого неустойка стягується і конкретний її розмір. Законом, у даному випадку, не передбачено розмір штрафних санкцій, таким чином підлягають застосуванню штрафні санкції, передбачені договором. 
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, між Державним підприємством “Адміністрація морських портів України” в особі Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) та Приватним підприємством “Фрог Агросервіс” не укладався договір щодо перебування судна біля причалу, а відтак і не було погоджено відповідальності відповідача у вигляді нарахування пені за порушення строків оплати причального збору, також не визначено її розмір.
Згідно з приписами ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Так, сторонами по справі не було вчинено письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов`язань, які випливають з перебування судну біля причалу, у вигляді пені.
З врахуванням встановлених судом обставин та визначених позивачем підстав до стягнення з відповідача пені суд зазначає, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.09.2020 у справі № 916/1777/19 викладено правову позицію, що за змістом положень ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
З врахуванням наведеного суд зазначає, що можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язання пов`язується з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчо врегульованого розміру таких санкцій.
Таким чином, господарський суд зазначає, що сторонами, а також законом, не встановлений розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, відповідно відсутні підстави для застосування до відповідача такої міри відповідальності як пеня.
Відтак, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну оплату причального збору у загальній сумі 1204,53 грн., нарахованої на підставі ст. 549 Цивільного кодексу України, є необґрунтованою та безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.
Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.
Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України. 
Зокрема, частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством. 
Наразі слід зазначити, що згідно з положеннями ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. 
Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати причального збору за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату причального збору у розмірі 117,58 грн., судом встановлено, що вказаний розрахунок 3% річних був здійснений позивачем вірно, при цьому такий розрахунок відповідачем не оспорено, контррозрахунку не наведено. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату причального збору, у в сумі 117,58 грн.
Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. 
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97 р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення. 
Враховуючи викладене, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за період з 21.06.2025 р. по 20.04.2026 р. та встановлено, що вказаний розрахунок інфляційних нарахувань є вірним, при цьому такий розрахунок відповідачем не оспорено, контррозрахунку не наведено. Отже, загальний розмір інфляційних збитків у зв`язку з простроченням відповідачем оплати причального збору складає 229,50 грн., які підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Згідно з положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) частково обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню.
У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулося частково на користь позивача, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 2172,81 грн. (5345,76 грн. х 2662,40 грн. / 6550,29 грн.).

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:
1. Позов Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) до Приватного підприємства “Фрог Агросервіс” про стягнення заборгованості у загальному розмірі 6550,29 грн. задовольнити частково.
2. СТЯГНУТИ з Приватного підприємства “Фрог Агросервіс” (65012, м. Одеса, провулок Мукачівський, буд. 4 В; код ЄДРПОУ 32066963) на користь Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (01135, м. Київ, проспект Берестейський, буд. 14; код ЄДРПОУ 38727770) в особі відокремленого підрозділу – Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) (65026, м. Одеса, площа Митна, 1; код ЄДРПОУ 38728457; р/р № НОМЕР_1 в ПАТ АБ “УКРГАЗБАНК”, МФО 320478) основний боргу у розмірі 4998/чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім/грн. 68 коп., 3% річних у сумі 117/сто сімнадцять/грн. 58 коп., інфляційні втрати у розмірі 229/двісті двадцять дев`ять/грн. 50 коп., витрати по сплаті судового збору у сумі 2172/дві тисячі сто сімдесят дві/грн. 81 коп. 
3. У задоволені решти частини позовних вимог Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) до Приватного підприємства “Фрог Агросервіс” відмовити. 

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного тексту рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 09 липня 2026 р.

Суддя В.С. Петров