Харківський окружний адміністративний суд
61700, м.Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків 
07 серпня 2026 року №520/30234/24 
Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін у судове засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд: 
1) визнати протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у невиконанні протягом 2022-2024 вимог ч.2 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.08.2022 року у справі №727/7281/22, який набув чинності;
2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби на підставі вироку Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.08.2022 року у справі №727/7281/22, який набув чинності 30.09.2022 року;
3) визнати не чинним з 30.09.2022 року контракт від 23.12.2019 року між військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з набранням чинності вироку Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.08.2022 року у справі №727/7281/22.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з лав Збройних Сил України у зв`язку з набранням законної сили вироку Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.08.2022 року у справі №727/7281/22, згідно пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України. Проте відповідач рапорт не розглянув та контракт про проходження військової служби не розірвав. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.
Представник відповідача надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, вважаючи їх неправомірними, необґрунтованими, безпідставними, передчасними, просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що позивачем порушено порядок подання рапорту (поданий не по команді) та не підтверджено підставу для звільнення з військової служби. Так, відповідно до абзацу 9 частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", під час проведення мобілізації та/ або дії воєнного стану для військовослужбовців, яким судовим рішенням, що набрало законної сили, зокрема, яких звільнено від відбування покарання з випробуванням, з дня прибуття їх до військової частин (місць проходження військової служби) військова служба та дія контракту продовжується, поновлюється виплата грошового забезпечення і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення, пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України. 
Позивач надіслав суду відповідь на відзив, в якій заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, наполягав на задоволенні позову.
Представник відповідача надіслав суду заперечення на відповідь на відзив, в якому додатково виклав аргументи стосовно заявлених позовних вимог.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Позивач – ОСОБА_1 , 23.12.2019 року відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/200, уклав з командиром військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження військової служби строком на 3 роки.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2019 №275, солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 , зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на відповідні види забезпечення та призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 23.12.2019 №107-РС на посаду старшого стрільця 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .
Вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.08.2022 року у справі №727/7281/22 визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.408 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України засудженого ОСОБА_1 звільнено від призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.
Вирок Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.08.2022 року у справі №727/7281/22 набув законної сили 30.09.2022 року. Копія вироку направлена судом 30.10.2022 на адресу військової частини НОМЕР_1 .
12.10.2022 позивач засобами поштового зв`язку надіслав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з лав Збройних Сил України у зв`язку з набранням законної сили вироку Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.08.2022 року у справі №727/7281/22, на підставі пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України (трек-номер листа 6106414744341). До рапорту надав примірник вироку від 30.08.2022 року у справі №727/7281/22.
Згідно інформації, розміщеної на сайті АТ "Укрпошта", лист з трек-номером 6106414744341 вручений особисто адресату (командиру військової частини НОМЕР_1 ) 18.10.2022.
Відповідь від відповідача на адресу позивача стосовно наданого рапорту не надходила.
Листом від 08.08.2024 №7417/32/12/1-24, наданого начальником Дарницького районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у м.Києві та Київській області на адвокатський запит повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 30.08.2022 Шевченківським районним судом м.Чернівці за ч.3 ст.408 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, на обліку в Дарницькому районному відділу філії "Центр пробації" у м.Києві та Київської області перебував з 06.12.2022 та знятий з обліку 16.05.2024 року. На запит Дарницького районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у м.Києві та Київській області військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено, що засуджений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнений з військової служби 25.10.2022 року у зв`язку з набранням чинності вироку Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.08.2022 року у справі №727/7281/22.
Прибувши за повісткою з метою уточнення облікових даних та проходження ВЛК, ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено позивачу, що він перебуває на обліку як військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 за контрактом.
На адвокатський запит представника позивача, листом від 24.07.2024 №117/835/ВихЗПІ ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомило, що за інформацією, наданою Військовою частиною НОМЕР_1 , військовослужбовець ОСОБА_2 встановленим порядком з рапортом про звільнення з військової служби до командування військової частини НОМЕР_1 , не звертався. Оригіналів (чи належним чином завірених копій) документів, що підтверджують підстави для звільнення, не надавав. З 22.09.2021 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.11.2021 №236 звільнено від займаної посади, призупинено військову службу та дію контракту. Порекомендовано, військовослужбовцю ОСОБА_2 звернутися з рапортом про звільнення з військової служби за підпорядкуванням до командування військової частини НОМЕР_1 до якого долучити оригінали (чи належним чином завірені копії) документів, що підтверджують підстави для звільнення. 
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не вчинення дій по припиненню контркату про проходження військової служби та не розгляду рапорту про звільнення протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно із статтею 1 Закону України від 06 грудня 1991 року №1932-XII "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до статті 1 Закону України від 12 травня 2015 року №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі - Закон №389) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно зі статтею 2 Закону №389, правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 1). Надалі відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено та такий правовий режим діє й на сьогодні.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про загальну мобілізацію", затвердженим Законом України від 03 березня 2022 року №2105-IX, оголошено та проведено загальну мобілізацію в Україні упродовж 90 діб. Надалі строк проведення загальної мобілізації неодноразово продовжувався згідно з указами Президента України, які щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закону України №2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 1 Закону України №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, зокрема: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.
Відповідно до частин першої - третьої статті 2 Закону України №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Згідно з абзацами першим - другим частини першої статті 39 Закону України №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України №2232-XII).
Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону України №2232-XII.
За змістом підпункту "в" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі.
Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону України №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначаються та регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153).
Згідно з абзацом другим пункту 12 Положення №1153 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до підпункту 1 пункту 225 Положення №1153 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: у мирний час та під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 1 частини четвертої, пунктами 1, 2 частини п`ятої, пунктами 1, 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
За змістом абзаців першого-четвертого пункту 233 Положення №1153 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
За змістом статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 серпня 2024 року за №1214/42559) затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі - Порядок №531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (пункт 1 розділу І Порядку №531).
З питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника) (пункт 2 розділу І Порядку №531).
Рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації (пункт 1 розділу ІІ Порядку №531).
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІІ Порядку №531 у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №531).
Пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №531 передбачено, що початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Відповідно до статті 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.
Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Системний аналіз наведених норм вказує, що бажання військовослужбовця звільнитися з військової служби виражається у формі письмового звернення рапорту, до якого додаються документи, що підтверджують підстави звільнення. Такий рапорт повинен бути розглянутий командуванням військової частини, до якої зараховано військовослужбовця, що виявив бажання звільнитися з військової служби, із ухваленням відповідного рішення за результатами його розгляду або наказу по особовому складу про звільнення з військової служби, або відмови в задоволенні рапорту.
Суд встановив, що позивач засобами поштового зв`язку звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 12.10.2022 року про звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язкуз з набранням законної сили вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.08.2022 у справі №727/7281/22.
До вказаного рапорту позивач додав примірник вироку Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.08.2022 у справі №727/7281/22 з відміткою про набуття законної сили.
Отже, позивач подав рапорт до військової частини НОМЕР_1 із клопотанням про його звільнення з військової служби з обґрунтуванням підстав такого звільнення та наданням доказів поважності причин звільнення, тобто з урахуванням всіх вимог щодо відповідного рапорту.
Однак відповідь на рапорт не отримав.
З наведеного слідує, що вказаний рапорт позивача не був розглянутий відповідачем по суті. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що підставою для його нерозгляду по суті є призупинення військової служби та непідтвердженість підстав звільнення.
Так, за приписами частини другої статті 24 Закону України №2232-XII (в редакції, чинній на час звільнення позивача з посади та призупинення військової служби) військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Проаналізувавши наведені норми, суд відзначає, що призупинення військової служби не означає звільнення з військової служби. З урахуванням пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України №2232-ХІІ однією з підстав звільнення з військової служби під час дії воєнного стану є набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання. Вказана стаття містить вичерпний перелік підстав для звільнення з військової служби та не містить призупинення військової служби як підстави для звільнення. Тому суд не вважає призупинення військової служби підставою для відмови у звільненні військовослужбовця з військової служби у зв`язку з наявністю у нього інших підстав для звільнення, передбачених статтею 26 Закону України №2232-ХІІ.
За встановлених обставин суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідач не розглянув рапорт позивача про звільнення з військової служби по суті, відповідно, й не ухвалив ні вмотивоване рішення командування військової частини щодо відмови у задоволенні рапорту, ні видав наказ про звільнення з військової служби.
Тож у спірних правовідносинах відповідач, як суб`єкт владних повноважень, утримався від ухвалення рішення, що входить до його виключної компетенції.
Згідно із загальними засадами права дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Разом з тим, відсутність належно оформленого наказу про звільнення позивача з військової служби чи рішення про відмову в його звільненні, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у нерозгляді по суті рапорту позивача від 22.10.2022 року про звільнення з військової служби у зв`язку з набранням законної сили вироку.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд ураховує таке.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Водночас під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
З огляду на висновок суду про протиправність бездіяльності відповідача щодо розгляду по суті рапорту позивача про звільнення з військової служби суд повинен вирішити питання про обрання ефективного способу захисту його порушеного права, адекватного наявним у цій справі обставинам.
У рамках розглядуваного спору суд встановив, що відповідач не розглядав по суті рапорт позивача від 12 жовтня 2022 року про звільнення з військової служби у зв`язку з набранням законної сили обвинувального вироку суду, не оцінював долучені до рапорту документи на предмет підтвердження ними підстави звільнення позивача з військової служби, зазначеної в рапорті. Отже, зобов`язання відповідача ухвалити рішення про звільнення позивача з військової служби виходять за межі повноважень адміністративного суду під час вирішення цього публічно-правового спору.
Тож, беручи до уваги викладене, враховуючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами, характер бездіяльності відповідача, визнаної судом протиправною, суд вважає, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача розглянути по суті рапорт позивача від 12 жовтня 2022 року про звільнення з військової служби у зв`язку з набранням законної сили обвинувального вироку суду.
Окремо суд зазначає, що станом на час звернення позивача з рапортом про звільнення (12 жовтня 2022 року) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не містив положень абзацу 9 частини 2 статті 24 Закону України №2232-ХІІ. 
Зміни до частини 2 статті 24 Закону України №2232-ХІІ внесені 30.04.2025 Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо порядку проходження військової служби окремими категоріями військовослужбовців під час дії воєнного стану" №4392-IX, та згідно статті 58 Конституції України не мають зворотної дії в часі.
Відтак зазначені положення не мають братись до уваги відповідачем при розгляді рапорту позивача від 12.10.2022 року.
Приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.
Витрати зі сплати судового збору не підлягають розподілу, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_5 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 12 жовтня 2022 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "в" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з набрання законної сили вироку Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.08.2022 року у справі №727/7281/22.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 12 жовтня 2022 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "в" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з набрання законної сили вироку Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.08.2022 року у справі №727/7281/22, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 07 серпня 2026 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО