Справа № 199/16068/25
(2/199/1788/26) 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
05 серпня 2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра 
у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
за участю секретаря Попружко Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом 
Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення сум сплаченого страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернувся до суду із позовом до відповідача  ОСОБА_1 про стягнення сум сплаченого страхового відшкодування.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15.05.2025 року о 13-20 год. у м. Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . 
Під час цієї пригоди було заподіяно пошкодження автомобілю марки «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 . 
Вина ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Київського районного суду м.Харкова від 14.07.2025 року.
На момент дорожньо-транспортної пригоди діяв Договір добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) «Каско» №087005/4100/0002166 від 26.03.2025 року, який було укладено між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та ОСОБА_2 ..
Страхувальник звернувся до позивача із заявою про подію з ознаками страхового випадку, згідно із договором добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) «Каско» №087005/4100/0002166 від 26.03.2025 року. Вказана заява була розглянута, пошкодження автомобіля «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 , визнано страховим випадком. 
На підставі заяви ОСОБА_2 , Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» 21.05.2025 року складено страховий акт №ПІ 038571 та визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 9513,00 грн..
У подальшому, позивач здійснив виплату суми страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб автомобіля Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 9513,00 грн., який було перераховано на СТО ФОП ОСОБА_3 ,, відповідно до рахунку №ЛОТО-500177 від 16.05.2025 року, що підтверджується платіжною інструкцією №038571 від 21.05.2025 року.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» суму виплати страхового відшкодування у розмірі 9513,00 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 грн., а також витрати на правчину допомогу у розмірі 5000,00 грн..
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав до суду письмову заяву.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15.05.2025 року о 13-20 год. у м. Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . 
Під час цієї пригоди було заподіяно пошкодження автомобілю марки «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 . 
Вина ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Київського районного суду м.Харкова від 14.07.2025 року (а.с.33,34).
На момент дорожньо-транспортної пригоди діяв Договір добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) «Каско» №087005/4100/0002166 від 26.03.2025 року, який було укладено між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та ОСОБА_2 ..
Страхувальник звернувся до позивача із заявою про подію з ознаками страхового випадку, згідно із договором добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) «Каско» №087005/4100/0002166 від 26.03.2025 року. Вказана заява була розглянута, пошкодження автомобіля «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 , визнано страховим випадком. 
На підставі заяви ОСОБА_2 , Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» 21.05.2025 року складено страховий акт №ПІ 038571 та визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 9513,00 грн. (а.с.23).
У подальшому, позивач здійснив виплату суми страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб автомобіля Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 9513,00 грн., який було перераховано на СТО ФОП ОСОБА_3 ,, відповідно до рахунку №ЛОТО-500177 від 16.05.2025 року (а.с.22), що підтверджується платіжною інструкцією №038571 від 21.05.2025 року (а.с.8).
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 
Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ. 
Отже, якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Відповідно до положень статті 979 ЦК України, статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Таким чином, у зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Страховик винуватця дорожньо-транспортної пригоди на підставі спеціальної норми – статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.
Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у страховика винуватця дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, та за мінусом франшизи, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі № 922/1436/17.
Оскільки позивач у повному обсязі здійснив відшкодування шкоди, завданої з вини відповідача, та набув право зворотної вимоги до винуватця ДТП у розмірі 9513,00 грн., оскільки різницю за вирахуванням зносу отримав від страховика винуватця ДТП, а тому позов підлягає задоволенню повністю.
Згідно з положеннями ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141).
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді.
Представник позивача просив суд стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., та у якості доказів які б підтверджували вищезазначені витрати по справі надав суду: копію договору про надання правової допомоги від 02 листопада 2023 року; додаткову угоду №1 від 01.11.2023 року; копію акту виконаних робіт з детальним описом робіт за Договором про надання правової допомоги від 01.11.2023; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 січня 2019 року в справі №910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень відповідатимуть критеріям пропорційності задоволеним позовним вимогам, реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням обставин справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 , про стягнення сум сплаченого страхового відшкодування, - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» суму виплати страхового відшкодування у розмірі 9513 (дев`ять тисяч п`ятсот тринадцять) гривень 00 копійки.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», код ЄДРПОУ 20033533, місцезнаходження: м. Київ, вул. О.Теліги, буд.6В, корп.4.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя         Л.Г. Якименко