ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року Чернігів Справа № 620/4798/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Падій В.В.,
за участі секретаря Калюжної В.В.,
представника позивача Черевка А.П.
представника відповідача Відешина М.А.
розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Тупичівське" до Одеської митниці, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державну казначейську службу України про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Тупичівське" звернулось до суду з адміністративним позовом до Одеська митниця про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:
-визнати протиправною відмову Одеської митниці щодо підготовки та подання висновку про повернення Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Тупичівське" сплачених сум митних платежів за результатами розгляду заяви №50 від 20.11.2025;
-зобов`язати Одеську митницю підготувати та подати до органу Державної казначейської служби України висновок про повернення Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Тупичівське" сплачених сум митних платежів в розмірі 2 944 830,95 грн. (два мільйони дев`ятсот сорок чотири тисячі вісімсот тридцять гривень 95 коп.).
Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 04.05.2026 прийнято справу до свого провадження та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 27 травня 2026 року о 11:00 год.
Відповідачем поданий відзив на позов, в якому вважають, що адміністративний позов СТОВ «Тупичівське» не підлягає задоволенню, оскільки на момент вивезення товару (насіння ріпаку «00», генетично немодифікованого, продовольчого, вищого і 1-го класів, українського походження, врожаю 2025 р., насипом) за межі митної території України механізм документального підтвердження, необхідного для надання звільнення від сплати вивізного (експортного) мита сільськогосподарським товаровиробникам при здійсненні експорту власно вирощеної сільськогосподарської продукції та сільськогосподарським кооперативам, які експортують сою, ріпак та кользу, що вирощені членами цього кооперативу, визначений постановою № 1256, був відсутній, що унеможливлювало практичне застосування положень Закону № 4536.
Позивачем подана відповідь на відзив на позов, в якій наголошує, що реалізація права на пільгу, закріплену в законі, не може ставитися в залежність від наявності чи відсутності підзаконного регулювання та затвердженого механізму підтвердження походження товару, адже відсутність порядку реалізації права на звільнення від сплати вивізного мита не анулює саму пільгу.
Одеська митниця подала заперечення на відповідь на відзив на позов, в яких не погоджується з аргументами, викладеними у відповіді позивача на відзив Одеської митниці, вважає, що доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, не спростовують законності позиції митного органу, та відхиляє їх.
Державна казначейська служба України надала пояснення щодо позову, в яких повідомляє, що Казначейство не має повноважень на визначення правомірності чи неправомірності повернення Позивачу помилково та/або надміру сплачених митних платежів з Державного бюджету України, підставою для повернення коштів є виключно сформований висновок Одеської митниці Державної митної служби України.
Ухвалою суду від 04.06.2026 задоволена заява представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; забезпечено проведення судових засідань, в тому числі, що призначено на 17.06.2026 о 10:00 год, у справі № 620/4798/26 в режимі відеоконференції за участю представника відповідача; проведення судового засідання в режимі відеоконференції здійснити за допомогою програмного забезпечення “EasyCon” (https://vkz.court.gov.ua/).
Ухвалою суду від 17.06.2026 виправлено описку, допущену в ухвалах Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 та від 04.06.2026 у справі № 620/4798/26, доповнено ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 та від 04.06.2026 у справі № 620/4798/26 даними про третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державну казначейську службу України (вул. Бастіона, буд. 6, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ - 37567646).
Ухвалою суду від 17.06.2026 , занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 15.07.2026 на 11:00 год.
У судовому засіданні представник позивача просив суд позов задовольнити з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив на позов.
У судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив на позов. 
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. 
Заслухавши позиції учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив таке.
Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Тупичівське» (далі - СТОВ «Тупичівське») зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.03.2000, є платником податку на додану вартість (індивідуальний податковий номер 37987025061) та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Чернігівській області, має статус активного виробника сільськогосподарської продукції, про що свідчить Витяг з Державного реєстру виробників сільськогосподарської продукції від 06.11.2025.
Зареєстрованими видами діяльності СТОВ «Тупичівське» зокрема, є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11).
СТОВ «Тупичівське» займається вирощуванням сільськогосподарських культур та має у користуванні землі с/г призначення, загальною площею 2448,00 га на території Тупичівської об`єднаної територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області, про що зазначено в Звіті про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2025 року, форми № 4-сг. Посів ріпаку озимого під урожай 2025 року був здійснений на площі 351,00 га. Зібрано врожаю 1375,01 т (валовий збір) про що свідчить інформація зазначена у Звіті про збирання врожаю сільськогосподарських культур на 1 серпня 2025 року (форми №37-сг).
СТОВ «Тупичівське» має у наявності необхідну сільськогосподарську техніку, трактори, плуги, сівалки, косарки, розкидач мінеральних добрив, ріпакові столи, комбайни, тощо, та робочу силу, що підтверджується Експертним висновком про походження товарів Чернігівської регіональної торгово-промислової палати №UAD57400R27 від 14.11.2025.
В межах здійснення своєї господарської діяльності СТОВ «Тупичівське» 04.08.2025 укладено контракт на поставку №507/10408610 з компанією «ADM International Sari» (Швейцарія). За умовами укладеного контракту СТОВ ««Тупичівське» (Продавець, Експортер) зобов`язується поставити товар, а саме: насіння ріпаку «00», генетично немодифікованого, продовольчого, вищого і 1-го класів, українського походження, врожаю 2025 р., насипом (далі «Товар» чи «Вантаж») по обумовленій в Контракті ціні, а компанія «ADM International Sari» (Покупець) зобов`язується його оплатити на умовах, визначених Контрактом. Також за умовами укладеного контракту підготовка необхідних документів для митного оформлення товару покладена на Продавця. 
Згідно п. 21.5 Контракту експедиторами Продавця є зокрема ТОВ «ТЕК «Зектер». Пунктом 21.6. визначено, що цей Контракт діє для митних цілей з моменту його підписання до 31.12.2025. 
20.09.2025 декларантом ТОВ «ЗЕКТЕР» (код ЄДРПОУ 33506789), що діяв в інтересах експортера СТОВ «Тупичівське» до Одеської митниці подано ЕМД №25UA500050007602U6, з метою здійснення митного оформлення товару насіння ріпаку «00», генетично немодифікованого, продовольчого, вищого класу, врожаю 2025 року, українського походження насипом, масою 1 271 450 кг, до якої були додані документи відповідно до Митного кодексу України, в тому числі, документи СТОВ «Тупичівське», що підтверджують статус сільськогосподарського товаровиробника, який експортує власно вирощену сільськогосподарську продукцію (ріпак) та має право на звільнення від сплати митних платежів, а саме: довідку СТОВ «Тупичівське» від 16.09.2025 №45, Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2025 року (форма №4- сг), Звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур на 1 серпня 2025 року (форма №37-сг), Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2024 році (форма №29-сг). 
Проте 20.09.2025 відповідачем відмовлено у митному оформленні (випуску) товару про що надано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500050/2025/000259 у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують статус «сільськогосподарського товаровиробника» та відсутністю даних щодо виробника товару. 
Також 15.09.25 до СТОВ «Тупичівське» надійшов лист від декларанта ТОВ «ЗЕКТЕР» (вих. 15-6 від 15.09.2025), в якому було зазначено, що незважаючи на те що, 04.09.2025 набрав чинності Закон України від 16.07.2025 №4536-ІХ, яким звільнено сільськогосподарських товаровиробників, які експортують власно вирощену сільськогосподарську продукцію (ріпак), від сплати вивізного (експортного) мита, на даний час, митним органом не проводиться митне оформлення товару без сплати експертного мита у розмірі 10% його митної вартості, оскільки у митниці відсутні відповідні роз`яснення та просив надати згоду на митне оформлення ріпаку зі сплатою 10 відсотків його митної вартості. СТОВ «Тупичівське» висловив незгоду з позицією митного органу, та зазначив, що відповідно положень Закону України «Про ставки вивізного (експортного) мита на насіння деяких видів олійних культур» товариство звільнено від сплати мита, так як є сільськогосподарським товаровиробником та експортує власно вирощену продукцію (ріпак), проте з метою належного виконання договірних зобов`язань перед контрагентом - компанією «ADM International Sari» (Швейцарія) був вимушений сплатити вивізне (експортне) мито, про що повідомив ТОВ «ЗЕКТЕР» в листі від 20.09.2025 № 19/09.
20.09.2025 декларантом ТОВ «ЗЕКТЕР» (код ЄДРПОУ 33506789) до Одеської митниці подано ЕМД №25UA500050007603U5 з метою здійснення митного оформлення товару насіння ріпаку «00» генетично немодифікованого, продовольчого, вищого класу, врожаю 2025 року, українського походження насипом, масою 1 271 450 кг. При цьому, виходячи з заявленої митної вартості товару в розмірі 713 919,18 доларів США, з метою розблокування експорту власної сільськогосподарської продукції та належного виконання договірних зобов`язань перед контрагентом - компанією «ADM International Sari» (Швейцарія) за контрактом на поставку №507/10408610 від 04.08.2025 СТОВ «Тупичівське» сплатило митні платежі, розмір яких склав 2 944 830,95 грн згідно платіжних інструкцій №1079 від 17.09.2025 та №1082 від 19.09.2025. 
В подальшому, СТОВ «Тупичівське» звернулось до Одеської митниці із заявою про повернення сум митних платежів від 20.11.2025 №50, в якій просило здійснити повернення митних платежів у розмірі 2 944 830,95 грн, сплачених згідно платіжних інструкцій №1079 від 17.09.2025 та №1082 від 19.09.2025, оскільки на день подання митної декларації №25UA500050007603U5 для митного оформлення СТОВ «Тупичівське» мало право на звільнення від сплати митних платежів, так як є сільськогосподарським товаровиробником, який експортує власно вирощену сільськогосподарську продукцію (ріпак).
Листом Одеської митниці № 07.10-4/15-01/13/19096 від 16.12.2025 було відмовлено в задоволенні заяви СТОВ «Тупичівське», оскільки на думку відповідача на момент вивезення товару за межі митної території України був відсутній механізм документального підтвердження, необхідного для надання звільнення від сплати вивізного (експортного) мита сільськогосподарським товаровиробникам у здійсненні експорту власно вирощеної сільськогосподарської продукції (ріпаку). 
Позивач вважає відмову відповідача в неповернені СТОВ «Тупичівське» митних платежів у розмірі 2 944 830,95 грн необґрунтованою та протиправною, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.
Відповідно до пункту 23 частини першої статті 4 Митного кодексу України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Відповідно до частини першої статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина 1 статті 248 Митного кодексу України). 
За правилами частини першої статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта.
Відповідно до пункту 6 частини восьмої статті 257 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про надання забезпечення сплати митних платежів: а) ставки митних платежів; б) застосування пільг зі сплати митних платежів; в) суми митних платежів. 
Згідно частини 1 статті 270 Митного кодексу України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правила оподаткування особливими видами мита встановлюються законами України "Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту", "Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту", "Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну", окремим законом щодо встановлення додаткового імпортного збору.
Статтею 271 Митного кодексу України встановлено, що мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
В Україні застосовуються такі види мита: ввізне мито; вивізне мито; сезонне мито; особливі види мита: спеціальне, антидемпінгове, компенсаційне, додатковий імпортний збір.
Вивізне мито встановлюється законом на українські товари, що вивозяться за межі митної території України (частина 1 статті 271 Митного кодексу України).
Згідно частини 1 статті 292 Митного Кодексу України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема, щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано.
Відповідно до частин 1 – 5 статті 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.
У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів митний орган не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.
Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб митного органу, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.
Повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо, зокрема, платником податків подано митному органу документи, які підтверджують наявність у нього на день подання митному органу митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів.
Відповідно до підпункту 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату. 
Згідно із пунктами 43.3, 43.4 статті 43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.
Пунктом 43.5 статті 43 Податкового кодексу України установлено, що контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Згідно із пунктом 1 Розділу III Порядку повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 №643, зареєстрованого Міністерством юстиції України 09.08.2017 №976/30844 (далі - Порядок № 643) повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення. 
Платник податків подає до митниці Держмитслужби заяву довільної форми в паперовому вигляді або за допомогою засобів електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-комунікаційних систем Держмитслужби з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі через систему електронної взаємодії державних інформаційних ресурсів та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.
Згідно пунктів 6 – 8 розділу ІІІ Порядку №643 якщо за результатами розгляду заяви митницею Держмитслужби встановлено наявність підстав для повернення коштів, працівник Підрозділу формує електронний висновок про повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені (далі - електронний висновок) за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку, який подається керівнику (заступнику керівника) митниці Держмитслужби для прийняття рішення щодо повернення відповідної суми коштів.
Сформовані електронні висновки з накладеними кваліфікованими електронними підписами та кваліфікованими електронними печатками митниці Держмитслужби у строк не пізніше 17:00 шостого робочого дня до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви до митниці Держмитслужби в автоматичному режимі надсилають до Казначейства для виконання.
У разі якщо заявник не виконав вимог пунктів 1-3 цього розділу, надав недостовірні дані та/або має податковий борг (крім випадків визначення у заяві напряму перерахування коштів на погашення податкового боргу), готується та надсилається йому письмова (в паперовому вигляді або електронній формі) обґрунтована відмова, у тому числі за допомогою засобів інформаційно-комунікаційних систем Держмитслужби.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі отримання заяви платника податків про повернення сум митних платежів та документів, які підтверджують наявність у нього на день подання митному органу митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів, оформленої у порядку, встановленому законодавством, митний орган зобов`язаний не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцяти денного строку з дня подання такої заяви підготувати висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. При цьому митний орган наділений правом провести перевірочні заходи у разі потреби з метою перевірки факту перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України. 
При цьому статтею 1-1 Закону України «Про ставки вивізного (експортного) мита на насіння деяких видів олійних культур» встановлено, що сільськогосподарські товаровиробники, які експортують власно вирощену сільськогосподарську продукцію, що класифікується за кодами 1201 та 1205 згідно з УКТ ЗЕД, а також сільськогосподарські кооперативи, які експортують таку сільськогосподарську продукцію, вирощену членами такого кооперативу, звільняються від сплати вивізного (експортного) мита, передбаченого цією статтею.
Термін "сільськогосподарський товаровиробник" вживається у значенні, наведеному в Податковому кодексі України.
При цьому приписами ст. 14.1.235 Податкового кодексу України визначено, що сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Згідно матеріалів справи СТОВ «Тупичівське» має статус активного виробника сільськогосподарської продукції, про що свідчить Витяг з Державного реєстру виробників сільськогосподарської продукції від 06.11.2025; основним видом економічної діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11); відповідно до Звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2025 року форми №4-сг позивач займається вирощуванням сільськогосподарських культур та має у користуванні землі с/г призначення загальною площею 2448,00 га на території Тупичівської об`єднаної територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області; згідно Звіту про збирання врожаю сільськогосподарських культур на 1 серпня 2025 року (форми №37-сг) позивачем здійснено посів ріпаку озимого під урожай 2025 року на площі 351,00 га та зібрано власного врожаю ріпаку 1375,01 т (валовий збір), що класифікується за кодом 1205 згідно з УКТ ЗЕД (Насіння ріпаку або кользи, подрібнене або неподрібнене). 
Наведені обставини також підтверджені Експертним висновком про походження товарів Чернігівської регіональної торгово-промислової палати №UAD57400R27 від 14.11.2025.
Зі змісту відзиву на позов слідує, що на момент вивезення товару за межі митної території України механізм документального підтвердження, необхідного для надання звільнення від сплати вивізного (експортного) мита сільськогосподарським товаровиробникам при здійсненні експорту власно вирощеної сільськогосподарської продукції, які експортують сою, ріпак та кользу, визначений постановою Кабінету Міністрів України №1256, був відсутній, що унеможливлювало практичне застосування положень Закону №4536, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 03.10.2025 №1256 «Деякі питання підтвердження власного вирощування окремих видів сільськогосподарської продукції для цілей експорту» набрала чинності лише 05.10.2025, що унеможливлювало практичне застосування положень Закону № 4536 станом на 20.09.2025.
Проте суд зауважує, що Конституційний Суд України та Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) неодноразово наголошували: відсутність або недосконалість законодавчого механізму не може бути підставою для відмови у реалізації чи захисті прав особи. Держава не може виправдовувати невиконання своїх зобов`язань тим, що Кабінет Міністрів України не прийняв своєчасно відповідного порядку, оскільки це вважається «законодавчим упущенням» та не може бути підставою для обмеження прав чи накладення додаткових обов`язків для фізичних чи юридичних осіб. 
Так, зокрема, за висновками ЄСПЛ у справі «Сєрков проти України» «відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводило до його суперечливого тлумачення судом, стала причиною порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону» (заява № 39766/05, п. 51).
У справі «Щокін проти України» Суд констатував: «Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення..., порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника». «У разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід».
Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а згідно зі статтею 1-1 Закону України «Про ставки вивізного (експортного) мита на насіння деяких видів олійних культур» сільськогосподарські товаровиробники, які експортують власно вирощену сільськогосподарську продукцію, що класифікується за кодами 1201 та 1205 згідно з УКТ ЗЕД звільняються від сплати вивізного (експортного) мита, передбаченого цією статтею, тому позовні вимоги про визнання протиправною відмову Одеської митниці щодо підготовки та подання висновку про повернення Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Тупичівське" сплачених сум митних платежів за результатами розгляду заяви №50 від 20.11.2025 та зобов`язання Одеську митницю підготувати та подати до органу Державної казначейської служби України висновок про повернення Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Тупичівське" сплачених сум митних платежів в розмірі 2 944 830 (два мільйони дев`ятсот сорок чотири тисячі вісімсот тридцять) грн 95 коп. підлягають задоволенню за обґрунтованістю.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши фактичні обставини справи, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Отже враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов має бути задоволений повністю.
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, на підтвердження яких позивачем були надані відповідні документи суд зазначає таке.
За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При цьому суд враховує, що відповідачем не подано заяви про зменшення витрат на правничу допомогу.
Враховуючи вищенаведене суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
За наведених обставин за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача мають бути стягнуті витрати на правничу допомогу в сумі 15000,00 грн.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 33280,00 грн.
Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Одеської митниці щодо підготовки та подання висновку про повернення Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Тупичівське" сплачених сум митних платежів за результатами розгляду заяви №50 від 20.11.2025.
Зобов`язати Одеську митницю підготувати та подати до органу Державної казначейської служби України висновок про повернення Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Тупичівське" сплачених сум митних платежів в розмірі 2 944 830 (два мільйони дев`ятсот сорок чотири тисячі вісімсот тридцять) грн 95 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Тупичівське" судовий збір у сумі 33280 (тридцять три тисячі двісті вісімдесят) грн 00 коп та витрати на правничу допомогу у сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст судового рішення виготовлений 28 липня 2026 року.
Позивач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Тупичівське" (вул. Чернігівська, буд. 8, с. Тупичів, Чернігівський район, Чернігівська область, 15150, код ЄДРПОУ - 03798702).
Відповідач: Одеська митниця (вул. Івана і Юрія Лип, буд. 21А, м. Одеса, Одеський район, Одеська область, 65078, код ЄДРПОУ - 44005631).
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державну казначейську службу України (вул. Бастіона, буд. 6, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ - 37567646).

Суддя В.В. Падій