ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

05 вересня 2025 року 	Справа № 160/674/25  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Єфанової О.В. 	 	
за участі секретаря судового засідання	Півоварова В.С.	 	
за участі: 	 	 	
представника позивача представника відповідача 	Харченко К.І. Стець А.О. 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (ЄДРПОУ 24432974) до Східного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (ЄДРПОУ 43968079), у якій позивач просить суд:
визнати протиправним і скасувати повністю прийняте Східним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків податкове повідомлення-рішення від 24.10.2024 № 917/32-00-07-03-19.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання наказу Державної податкової служби України від 04.06.2024 № 406 та наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 04.07.2024 № 148-п у період з 16.07.2024 по 05.08.2024 (із зупиненням проведення перевірки на 30 робочих днів з 31.07.2024 на підставі наказу від 30.07.2024 № 174-п) було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, по взаємовідносинах із ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» (ЄДРПОУ 37007132), ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» (ЄДРПОУ 30655877), ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» (ЄДРПОУ 43957994) та ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ» (ЄДРПОУ 38024830). За результатами перевірки складено акт від 23.09.2024 № 857/32-00-07-03-14/24432974, в якому зроблено висновок про порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, абз. б) п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту у вересні 2023 року на загальну суму ПДВ 29414352 грн та завищення суми бюджетного відшкодування у вересні 2023 року на суму 29414352 грн. На підставі висновків акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.10.2024 № 917/32-00-07-03-19, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 29414352 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 14 707 176,00 грн на підставі п. 123.3 ст.123 ПК України.
Позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте без дотримання вимог податкового законодавства України, всупереч Конституції України та судовій практиці Верховного Суду, а податковий орган при проведенні перевірки не навів жодного належного доводу на підтвердження своїх висновків. На переконання позивача, під час перевірки контролюючому органу було надано всі необхідні первинні документи, які містять відомості про зміст та обсяг господарських операцій і які складені внаслідок реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами-постачальниками. Позивач наголошує, що господарські операції з придбання робіт, товарів та послуг були реальними, спричинили реальні зміни майнового стану позивача, безпосередньо пов`язані з його господарською діяльністю та належним чином документально підтверджені, а тому висновки контролюючого органу про їх нереальність є безпідставними та ґрунтуються виключно на припущеннях.
Посилаючись на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 19 та статтю 67 Конституції України, позивач зазначив, що поняття «майно» у розумінні цієї Конвенції має автономне значення, а внаслідок прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення його було безпідставно позбавлено права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, зменшено від`ємне значення податку на додану вартість, а також застосовано штрафні (фінансові) санкції, чим порушено право позивача на вільне володіння та розпорядження власними коштами як майном.
Позивач зазначив, що поняття «майно» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції охоплює не лише право власності на речі матеріального світу, а й інші права та інтереси, що становлять активи, у тому числі право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість; при цьому порушення принципу мирного володіння майном може мати місце і за відсутності прямого фізичного втручання у право власності, зокрема у формі позбавлення можливості використати власність унаслідок застосування законодавства чи заходів органів державної влади (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Wiggins v. United Kingdom» та «Бейелер проти Італії»). Оскільки Податковий кодекс України передбачає обов`язок позивача сплачувати податки у визначеному порядку, позивач має майновий інтерес щодо отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі, визначеному у відповідності до податкового законодавства, та щодо того, щоб не бути безпідставно позбавленим такого відшкодування; наведене узгоджується і з поняттям охоронюваного законом інтересу, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004.
Обґрунтовуючи реальність господарських операцій із ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» (ЄДРПОУ 37007132), по яких контролюючий орган визначив завищення податкового кредиту на суму 29375979,20 грн, позивач зазначив, що зазначений контрагент на підставі договорів підряду № 1791 від 20.08.2021 та № 1874 від 20.08.2021 виконував будівельно-монтажні роботи на об`єкті «Нове будівництво хвостосховища «III карта» шламового господарства рудозбагачувальної фабрики. Позивач заперечив висновки контролюючого органу про пов`язаність цього товариства з іншими суб`єктами господарювання (зокрема ТОВ «УКРСПЕЦМЕХАНІЗАЦІЯ», ТОВ «МЕТКОМ ІНВЕСТ», ТОВ «Науково-дослідницький інститут «Укргіпросталь») через спільних засновників та посадових осіб, зазначивши, що чинне законодавство не забороняє пов`язаним особам виступати контрагентами між собою, а сам факт такої пов`язаності не є доказом нереальності операцій.
Позивач також зазначив, що ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» мало достатню кількість трудових та інших ресурсів для виконання робіт: у періоді, що перевірявся (серпень-вересень 2023 року), товариство мало 132-133 найманих працівників, а також залучало 9-10 фізичних осіб-підприємців, що не заперечується контролюючим органом; окремі роботи (розробка ґрунту, скали, зворотна засипка, улаштування протифільтраційного екрана тощо) виконувались із залученням на договірних умовах субпідрядників. Позивач наголосив, що залучення субпідрядників до виконання умов господарської операції не забороняється податковим законодавством та не виключає право платника на формування податкового кредиту (постанови Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 826/14549/15, від 06.02.2018 у справі № 816/166/15-а, від 13.08.2020 у справі №520/4829/19, від 21.10.2020 у справі № 140/1845/19). Позивач також вказав, що складена ГУ ДПС у Дніпропетровській області довідка про результати зустрічної звірки ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» від 21.08.2023 № 65/04-36-07-04/37007132 стосується інших періодів (2022 року) і не має відношення до спірних операцій серпня-вересня 2023 року.
Стосовно тверджень контролюючого органу про те, що договорами підряду не передбачено коригування вартості дизельного палива, позивач зазначив, що згідно з пунктом 3 додаткової угоди № 3 від 21.06.2022 до договору підряду № 1791 від 20.08.2021 сторони доповнили додаток № 3 до договору положеннями про перерахунок вартості дизельного палива у разі зміни його вартості більш ніж на 10 відсотків, погодивши відповідну формулу щомісячного перерахунку; аналогічним чином було доповнено додаток № 3 до договору підряду № 1874 від 20.08.2021. Щодо тверджень про юридичну дефектність первинних документів (актів приймання виконаних будівельних робіт та актів коригування вартості дизельного палива) позивач зазначив, що ці документи містять усі обов`язкові реквізити, передбачені частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а неістотні недоліки в документах не є підставою для невизнання господарської операції (постанова Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №1.380.2019.002186); при цьому законодавство не встановлює обов`язку складати первинні документи саме під час здійснення господарської операції, а рахунки на оплату не є первинними документами. Реальність операцій із цим контрагентом, за твердженням позивача, підтверджена також судовою практикою у справах № 160/19771/23 та №160/20154/23 за позовами позивача.
Обґрунтовуючи реальність господарських операцій із ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» (ЄДРПОУ 30655877), по яких контролюючий орган визначив завищення податкового кредиту на суму 6 539 грн, позивач зазначив, що постачання товарів здійснювалось на підставі договору № 1839 та підтверджується наданими до перевірки первинними документами (рахунками на оплату, прибутковими ордерами, видатковими накладними, гарантійними листами, сертифікатом якості № 017 до договору № 1839), у яких міститься уся необхідна інформація про товари, їх коди УКТЗЕД, кількість, вартість та ціну поставки; на видаткових накладних наявні відмітки відповідальних співробітників департаменту з безпеки позивача про пред`явлення товарів на пункті пропуску та їх переміщення на територію позивача. Позивач заперечив висновки контролюючого органу про невстановлення джерела походження товарів по ланцюгу постачання, зокрема щодо контрагентів ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» - ТОВ «Виробниче підприємство «ЕПРОТЕХ» (ЄДРПОУ 44265935), ТОВ «ЗАВОД ІЗОЛЯЦІЙНОГО ОБЛАДНАННЯ» (ЄДРПОУ 39207724) та ТОВ «ЕМВ-МЕТ» (ЄДРПОУ 44542358), зазначивши, що висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на даних Єдиного реєстру податкових накладних без дослідження можливості придбання товарів у постачальників, які не є платниками податку на додану вартість, а відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності операцій (постанова Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 560/12630/21).
Обґрунтовуючи реальність господарських операцій із ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» (ЄДРПОУ 43957994), по яких контролюючий орган визначив завищення податкового кредиту на суму 24 237,98 грн, позивач зазначив, що це товариство надавало послуги із заміщення природного газу біопаливом на підставі договору № 2060 від 27.09.2018, який первісно було укладено з ТОВ «ЕФЕСТО-МК», а в подальшому на підставі трьохсторонньої угоди про заміну сторони № 1 від 06.09.2021 новим виконавцем стало ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ». Послуги полягали у доставці на територію позивача лушпиння насіння соняшнику, яке завантажувалось в обладнання і спалювалось, унаслідок чого позивач отримував економічний ефект у вигляді використання меншої кількості природного газу на обпалювальних обертових печах № 4 та № 5 випалювально-виробничого цеху. Позивач зазначив, що надання послуг підтверджується рахунком-фактурою № СФ-0000054 від 31.03.2023, актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000054 від 31.03.2023 та листом візування до нього, а готовність виконавця - Актом готовності виконавця для надання послуг від 09.09.2021 та актом введення в експлуатацію обладнання від 09.09.2021. Позивач заперечив висновки про ненадання окремих документів (журналів інструктажів, перепусток), зазначивши, що вони не є первинними документами в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та стосуються виключно організації пропускного режиму, а також вказав на відсутність потреби в отриманні дозвільних документів для надання відповідних послуг.
Обґрунтовуючи реальність господарських операцій із ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ» (ЄДРПОУ 38024830), по яких контролюючий орган визначив завищення податкового кредиту на суму 7 595,94 грн, позивач зазначив, що постачання товарів підтверджується наданими до перевірки первинними документами (рахунками на оплату № 99 та № 100 від 01.09.2023, прибутковими ордерами, видатковими накладними № 78 та № 79 від 01.09.2023, сертифікатами якості), у яких міститься уся необхідна інформація про товари, а на видаткових накладних наявні відмітки співробітників департаменту з безпеки позивача про пред`явлення товарів на пункті пропуску. Позивач заперечив висновки про недоліки первинних документів (відсутність відомостей про довіреність у видаткових накладних та про посадову особу в рахунках), зазначивши, що ці відомості не належать до обов`язкових реквізитів первинного документа, а рахунки на оплату взагалі не є первинними документами. Позивач також заперечив твердження про відсутність у товариства достатньої кількості працівників, вказавши, що за звітом 4ДФ за III квартал 2023 року чисельність застрахованих осіб становила 19 осіб, а невелика чисельність персоналу сама по собі не свідчить про неможливість здійснення господарської діяльності; крім того, ненадання товарно-транспортних накладних не спростовує факту поставки товарів, оскільки товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг перевезення, а не факт поставки товарів. Позивач наголосив, що податкова інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19).
Позивач також зазначив, що ненадання до перевірки окремих бухгалтерських документів, платіжних інструкцій та регістрів бухгалтерського обліку не може прирівнюватись до доказу нереальності самих господарських операцій, оскільки підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які були надані у повному обсязі. Позивач наголосив, що висновки контролюючого органу про нереальність операцій ґрунтуються виключно на аналізі даних Єдиного реєстру податкових накладних та іншої податкової інформації, яка носить інформативний характер, без дослідження фактичного руху активів; при цьому позивач як покупець не зобов`язаний і не має об`єктивної можливості під час придбання товарів (робіт, послуг) встановлювати джерело їх походження по всьому ланцюгу постачання та не може нести відповідальність за можливі порушення, допущені контрагентами попередніх ланок ланцюга, з якими він у безпосередні відносини не вступав.
Позивач зауважив, що всі податкові накладні за спірними господарськими операціями були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних без зауважень з боку контролюючого органу, а придбані роботи, товари та послуги (будівельно-монтажні роботи зі спорудження хвостосховища, обладнання, послуги із заміщення природного газу біопаливом, товарно-матеріальні цінності) безпосередньо пов`язані з його господарською діяльністю у сфері гірничо-металургійного виробництва. Позивач також вказав, що посилання контролюючого органу на наявність кримінальних проваджень є безпідставними, оскільки жодного вироку суду, яким було б встановлено фіктивність (нереальність) спірних операцій, не постановлено, а сам факт наявності кримінального провадження за відсутності вироку не може свідчити про нереальність господарських операцій.
З огляду на викладене позивач просить суд позовну заяву задовольнити та визнати протиправним і скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству, та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У відзиві відповідач послався на те, що документальну позапланову невиїзну перевірку позивача проведено на підставі пп. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України у зв`язку з виявленням невідповідності висновків акта документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.02.2024 № 122/32-00-50-02/24432974 вимогам законодавства, з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, по взаємовідносинах із ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ», ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ», ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» та ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ». За результатами перевірки складено акт від 23.09.2024 № 857/32-00-07-03-14/24432974.
Відповідач зазначив, що перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 з урахуванням норм п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України при відображенні у податковій звітності взаємовідносин з контрагентами, які декларують господарські операції за відсутності можливості їх реального здійснення (недостатня кількість персоналу для виконання робіт та надання послуг; відсутність або незначна наявність основних засобів; відсутність технічної та матеріальної бази для виконання робіт (послуг) та постачання товарно-матеріальних цінностей; відсутність фактичних виробників (виконавців) по ланцюгу придбання (реалізації) товарів, робіт, послуг; неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна та обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або надання послуг). За висновками відповідача, позивачем завищено суму податкового кредиту за вересень 2023 року та, як наслідок, суму податку на додану вартість, що зараховується до бюджетного відшкодування, на загальну суму 29 414 352,12 грн по господарських операціях із такими контрагентами-постачальниками: ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» на суму ПДВ 29 375 979,20 грн; ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» на суму ПДВ 6 539,00 грн; ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» на суму ПДВ 24 237,98 грн; ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ» на суму ПДВ 7 595,94 грн.
Стосовно взаємовідносин позивача із ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» відповідач зазначив, що нереальність операцій підтверджується наявністю у цього товариства та інших суб`єктів господарювання, які реєстрували податкові накладні, спільних засновників та/або посадових осіб (зокрема, засновник ОСОБА_1 є засновником ТОВ «УКРСПЕЦМЕХАНІЗАЦІЯ», засновник ОСОБА_2 є засновником, директором та головним бухгалтером ТОВ «МЕТКОМ ІНВЕСТ» і засновником ТОВ «УКРСПЕЦМЕХАНІЗАЦІЯ»); відсутністю у товариства власних або орендованих транспортних засобів для виконання робіт, до складу ціни яких входить вартість дизельного пального; тим, що договорами підряду не передбачено складання актів коригування вартості дизельного палива; юридичною дефектністю первинних документів, зокрема актів коригування вартості дизельного палива та актів приймання виконаних будівельних робіт (складення документів усупереч реальному часу, невідповідність дат складання податкових накладних періодам складання актів). Відповідач також послався на те, що товариство створило схему мінімізації податкових зобов`язань через залучення по ланцюгу субпідрядників, у яких відсутня достатня кількість власних (залучених) працівників, матеріальних ресурсів та дозвільних документів, а їх діяльність не має на меті отримання прибутку, сплату податків та позбавлена економічної доцільності.
Так, за даними контролюючого органу, ТОВ «УКРОЛОГІСТИКА» (ЄДРПОУ 45395014) надавало ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» послуги спеціалізованих вантажних самоскидів та екскаваторів на суму ПДВ 3 877,1 тис. грн (25,42 відсотка податкового кредиту), не маючи дозвільних документів, будучи створеним у липні 2023 року; ТОВ «УБК «ДНІПРО» (ЄДРПОУ 43612722) надавало послуги спеціалізованої будівельної техніки на суму ПДВ 981,4 тис. грн (6,43 відсотка), орендуючи техніку у ТОВ «КРИВБАСЕКСКАВАЦІЯ» (ЄДРПОУ 40837711) та ТОВ «УКРСПЕЦМЕХАНІЗАЦІЯ» (ЄДРПОУ 38115193); ТОВ «УБК «ГЛОБАЛ» (ЄДРПОУ 44807366) надавало послуги спеціалізованих самоскидів на суму ПДВ 1 222,1 тис. грн (8,01 відсотка), придбаваючи ідентичні послуги у ТОВ «НІКОПРОГРЕСБУД» (ЄДРПОУ 34124403); ТОВ «УКРСПЕЦМЕХАНІЗАЦІЯ» надавало послуги оренди спеціальної будівельної техніки ряду суб`єктів господарювання, а ТОВ «БК «ДНІПРО-СЕРВІС» надавало ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» послуги спеціалізованої будівельної техніки та автомобілів. Стосовно кожного із зазначених суб`єктів контролюючий орган послався на відсутність дозвільних документів на виконання робіт підвищеної небезпеки та у сфері будівництва, незначну вартість основних засобів, невисоку частку сплаченого податку на прибуток та пов`язаність посадових осіб.
Стосовно взаємовідносин позивача із ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» відповідач послався на відсутність факту постачання товару з огляду на відсутність у контрагента фізичних і технічних можливостей для власного виробництва (виробничих потужностей, обладнання, транспорту, інших основних засобів); ненадання до перевірки сертифікатів якості (відповідності), товарно-транспортних і залізничних накладних, документів кур`єрської служби та бухгалтерських документів, що підтверджують проведення операцій у бухгалтерському обліку та використання придбаних товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності; а також невстановлення джерела походження (придбання) товарів по ланцюгу постачання, зокрема з посиланням на неможливість підтвердити придбання товарів контрагентами ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» - ТОВ «Виробниче підприємство «ЕПРОТЕХ» (номенклатура - контактор МК3-20), ТОВ «ЗАВОД ІЗОЛЯЦІЙНОГО ОБЛАДНАННЯ» (номенклатура - пристрій закладки кабелю ПЗК-6/60) та ТОВ «ЕМВ-МЕТ» (номенклатура - муфта натяжна НМ-300), у яких, на думку контролюючого органу, відсутні виробничі потужності з огляду на відсутність зареєстрованих податкових накладних із номенклатурою аутсорсингу, аутстафінгу (оренди персоналу).
По взаємовідносинах позивача із ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» відповідач вказав на ненадання до перевірки певних документів, зокрема журналів проходження інструктажів (тренінгів) з питань охорони праці працівниками контрагента, розрахунків обсягу та вартості заміщення природного газу біопаливом, будь-яких первинних документів щодо підтвердження ввезення обладнання та матеріалів на територію позивача, а також Акта готовності виконавця для надання послуг; на неможливість надання послуг зі зменшення витрат на споживання природного газу через відсутність дозвільних документів (ліцензій, дозволів); на ненадання документації, яка підтверджує додаткові витрати відповідно до п. 2.3 договору; та на недостовірність даних, зазначених в актах здачі-приймання робіт (надання послуг), складених на виконання договору № 2060 від 27.09.2018, оскільки такі акти оформлені у довільній формі, що унеможливлює здійснення підрахунку фактичної наявності трудових ресурсів виконавця.
Стосовно взаємовідносин позивача із ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ» відповідач послався на ненадання до перевірки товарно-транспортних накладних та документів щодо оформлених, виданих, отриманих перепусток працівникам і транспортним засобам, Положення про пропускний та внутрішньооб`єктовий режим позивача, неможливість ідентифікувати власника транспортного засобу, зазначеного на штампі перетину контрольно-пропускного пункту; на недоліки первинних документів (зокрема відсутність у видаткових накладних відомостей щодо довіреності, а в рахунках на оплату - відомостей щодо посадової особи контрагента); на ненадання бухгалтерських документів, що підтверджують проведення операцій у бухгалтерському обліку та використання придбаних товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності; а також на те, що ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ» не є фактичним виробником товарів і не придбавало на території України товари, поставлені позивачу.
Відповідач додатково зазначив, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та ряд його контрагентів фігурують у кримінальних провадженнях, які розглядаються як непрямий доказ, що у сукупності з іншими свідчить про сумнівну ділову репутацію відповідних підприємств. Так, за твердженням відповідача, позивач фігурує у ряді кримінальних проваджень, зокрема за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтями 209, 212 Кримінального кодексу України (легалізація (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів)); ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» було учасником проваджень № 201/5779/19 та № 201/6438/19 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво); ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» - учасником проваджень за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 191 Кримінального кодексу України; ТОВ «Виробниче підприємство «ЕПРОТЕХ» та ТОВ «НІКОПРОГРЕСБУД» згадуються в ухвалах у кримінальних справах за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, статтями 191, 205, 212 Кримінального кодексу України. При цьому, як зазначив відповідач, по більшості кримінальних проваджень відсутні вироки, ухвали про закриття проваджень чи виправдувальні вироки. На переконання відповідача, наведені обставини у сукупності свідчать про нереальність задекларованих господарських операцій та безпідставність формування позивачем податкового кредиту, у зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.
Протягом розгляду справи сторонами надавались та були долучені до матеріалів справи такі документи і докази: 04.02.2025 - відповідь на відзив від позивача; 04.03.2025 - додаткові пояснення відповідача на відповідь на відзив; 02.04.2025 - долучені позивачем додаткові докази за переліком клопотання, а саме: акт перевірки від 18.12.2023 № 1199/32-00-50-02-16/24432974, запит про надання документів до перевірки від 06.12.2023 № 6606/6/32-00-50-02-12, супровідний лист на ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 21.08.2023 № 3641/7, заперечення на акт перевірки від 27.12.2023 № 8852/6/екпп, відповідь на заперечення від 10.01.2024 № 241/6/32-00-50-02-05, довідка ГУ ДПС у Дніпропетровській області стосовно ТОВ «БК «МЕТКОМ ІНВЕСТ»; 03.04.2025 - додаткові пояснення позивача; 23.04.2025 - долучені додаткові пояснення позивача з додатками; 24.04.2025 - додаткові пояснення відповідача на додаткові пояснення позивача від 02.04.2025; 20.05.2025 - додаткові пояснення відповідача на додаткові пояснення позивача від 23.04.2025; 30.06.2025 - додаткові пояснення відповідача; 24.07.2025 - долучене клопотання позивача про долучення додаткових пояснень; 29.07.2025 - додаткові пояснення відповідача на додаткові пояснення позивача від 24.07.2025; 02.09.2025 - долучені додаткові пояснення позивача.
05.09.2025 року в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, надавши пояснення по суті спору.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом з матеріалів справи встановлено, що на виконання наказу Державної податкової служби України від 04.06.2024 № 406 «Про проведення документальної позапланової перевірки ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» та наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 04.07.2024 № 148-п, на підставі пп. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (ЄДРПОУ 24432974) з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, по взаємовідносинах із ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» (ЄДРПОУ 37007132), ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» (ЄДРПОУ 30655877), ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» (ЄДРПОУ 43957994) та ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ» (ЄДРПОУ 38024830). Підставою для призначення перевірки стало виявлення невідповідності висновків акта попередньої документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.02.2024 № 122/32-00-50-02/24432974 вимогам законодавства.
За результатами перевірки складено акт від 23.09.2024 № 857/32-00-07-03-14/24432974 (далі - акт перевірки), в якому зроблено висновок про порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 з урахуванням норм п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту у вересні 2023 року на загальну суму ПДВ 29 414 352 грн та, як наслідок, до завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2023 року на суму 29 414 352 грн.
З акта перевірки вбачається, що під час її проведення перевіряючими досліджувались взаємовідносини позивача із визначеними контрагентами-постачальниками та паперові носії за формою первинних документів, надані ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» до перевірки. За висновками контролюючого органу, встановлено багатоступеневий ланцюг формування податкового кредиту, до складу якого входять контрагенти, що, на думку перевіряючих, здійснювали діяльність за відсутності можливості реального проведення задекларованих операцій. Визначальною ознакою господарської операції перевіряючі вважали спричинення нею реальних змін майнового стану платника податків, а за відсутності фактичного здійснення операції складені документи, на думку контролюючого органу, не можуть вважатися первинними документами для цілей податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів.
В ході проведення перевірки контролюючим органом встановлювалася обґрунтованість права платника податків на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, при цьому податковий аналіз, за викладеним в акті перевірки, поділявся на такі етапи: встановлення факту здійснення господарської операції із дослідженням усіх первинних документів, які належить складати залежно від певного виду господарської операції (договорів, актів виконаних робіт, документів про перевезення та зберігання товарів, видаткових накладних тощо); перевірка фізичних, технічних та технологічних можливостей певного контрагента до вчинення дій, що становлять зміст господарської операції (наявність кваліфікованого персоналу, основних та транспортних засобів, складських і виробничих приміщень, дозвільних документів); встановлення спеціальної правосуб`єктності учасників господарської операції; встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (робіт, послуг) і господарською діяльністю платника податків; встановлення дотримання спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту. За висновками контролюючого органу, наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним чи нікчемним не свідчить про реальність вчинення такої господарської операції, а визначальною ознакою господарської операції є спричинення нею реальних змін майнового стану платника податків.
За висновками контролюючого органу, договори, укладені між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та зазначеними контрагентами, суми податку на додану вартість по яких включені до складу податкового кредиту у вересні 2023 року, щодо придбання товарів (робіт, послуг) спрямовані винятково на зменшення бази оподаткування з податку на додану вартість та не мають під собою розумної, економічно обґрунтованої, необхідної і достатньої ділової (господарської) мети; при цьому контролюючий орган дійшов висновку про декларування придбання товарів (робіт, послуг) з укладенням ряду проміжних угод між контрагентами по ланцюгу з метою мінімізації податкових зобов`язань. На думку контролюючого органу, перевіркою доведено намір суб`єкта господарювання на отримання податкової вигоди переважно за рахунок бюджету, у зв`язку з чим ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» завищено суму податкового кредиту за вересень 2023 року та, як наслідок, суму податку на додану вартість, що зараховується до бюджетного відшкодування.
За висновками контролюючого органу, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» завищено суму податкового кредиту за вересень 2023 року та, як наслідок, суму податку на додану вартість, що зараховується до бюджетного відшкодування, на загальну суму 29 414 352,12 грн по господарських операціях із такими контрагентами-постачальниками: ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» (ЄДРПОУ 37007132) на суму ПДВ 29 375 979,20 грн; ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» (ЄДРПОУ 30655877) на суму ПДВ 6 539,00 грн; ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» (ЄДРПОУ 43957994) на суму ПДВ 24 237,98 грн; ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ» (ЄДРПОУ 38024830) на суму ПДВ 7 595,94 грн.
Судом встановлено, що підставою для висновків контролюючого органу щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» стали, зокрема, посилання на пов`язаність цього товариства з іншими суб`єктами господарювання через спільних засновників та посадових осіб; відсутність у товариства достатніх власних або орендованих трудових і матеріальних ресурсів, транспортних засобів та дозвільних документів для виконання будівельно-монтажних робіт, до складу ціни яких входить вартість дизельного пального; юридична дефектність первинних документів, зокрема актів коригування вартості дизельного палива та актів приймання виконаних будівельних робіт; а також залучення товариством по ланцюгу субпідрядників (ТОВ «УКРОЛОГІСТИКА», ТОВ «БК «ДНІПРО-СЕРВІС», ТОВ «УКРСПЕЦМЕХАНІЗАЦІЯ», ТОВ «УБК «ГЛОБАЛ», ТОВ «УБК «ДНІПРО»), у яких, на думку контролюючого органу, відсутня достатня кількість власних (залучених) працівників, матеріальних ресурсів та дозвільних документів. При цьому контролюючий орган досліджував і подальші ланки ланцюга постачання, зокрема взаємовідносини ТОВ «УБК «ГЛОБАЛ» із ТОВ «НІКОПРОГРЕСБУД» та ТОВ «УБК «ДНІПРО» із ТОВ «КРИВБАСЕКСКАВАЦІЯ» і ТОВ «УКРСПЕЦМЕХАНІЗАЦІЯ».
Судом встановлено, що підставою для висновків контролюючого органу щодо взаємовідносин позивача із ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» стали посилання на відсутність у контрагента фізичних та технічних можливостей для власного виробництва товару (виробничих потужностей, обладнання, транспорту, інших власних чи орендованих основних засобів), ненадання до перевірки сертифікатів якості (відповідності), товарно-транспортних та залізничних накладних, документів кур`єрської служби і бухгалтерських документів, а також невстановлення джерела походження (придбання) товарів по ланцюгу постачання, зокрема з посиланням на неможливість підтвердити придбання товарів контрагентами ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» - ТОВ «Виробниче підприємство «ЕПРОТЕХ» (ЄДРПОУ 44265935), ТОВ «ЗАВОД ІЗОЛЯЦІЙНОГО ОБЛАДНАННЯ» (ЄДРПОУ 39207724) та ТОВ «ЕМВ-МЕТ» (ЄДРПОУ 44542358), у яких контролюючий орган встановив відсутність зареєстрованих податкових накладних із номенклатурою аутсорсингу, аутстафінгу (оренди персоналу).
Підставою для висновків контролюючого органу щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» стали посилання на ненадання до перевірки журналів проходження інструктажів (тренінгів) з питань охорони праці, розрахунків обсягу та вартості заміщення природного газу біопаливом, документів щодо підтвердження ввезення обладнання і матеріалів на територію позивача та Акта готовності виконавця для надання послуг; на неможливість надання відповідних послуг через відсутність дозвільних документів; на ненадання документації, яка підтверджує додаткові витрати за п. 2.3 договору № 2060 від 27.09.2018; а також на недостовірність даних актів здачі-приймання робіт (надання послуг), складених у довільній формі, що, на думку контролюючого органу, унеможливлює підрахунок фактичної наявності трудових ресурсів виконавця.
Підставою для висновків контролюючого органу щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ» стали посилання на ненадання до перевірки товарно-транспортних накладних та документів щодо оформлених, виданих, отриманих перепусток працівникам і транспортним засобам, Положення про пропускний та внутрішньооб`єктовий режим позивача, неможливість ідентифікувати власника транспортного засобу, зазначеного на штампі перетину контрольно-пропускного пункту; на недоліки первинних документів (відсутність у видаткових накладних відомостей щодо довіреності, а в рахунках на оплату - відомостей щодо посадової особи контрагента); на ненадання бухгалтерських документів; а також на те, що ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ» не є фактичним виробником товарів і не придбавало на території України товари, поставлені позивачу.
На підставі висновків акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.10.2024 № 917/32-00-07-03-19, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника податків, на суму 29 414 352 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 14 707 176,00 грн на підставі п. 123.3 ст. 123 Податкового кодексу України.
Не погодившись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач на підставі ст. 56 Податкового кодексу України подав до Державної податкової служби України адміністративну скаргу від 04.11.2024 № 85-12/131. Рішенням Державної податкової служби України від 20.12.2024 № 38141/6/99-00-06-01-04-06 скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 24.10.2024 № 917/32-00-07-03-19 - без змін.
Не погодившись із податковим повідомленням-рішенням від 24.10.2024 № 917/32-00-07-03-19, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті, надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Під час оцінки судом правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 24.10.2024 № 917/32-00-07-03-19 підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між позивачем та контрагентами-постачальниками на підставі первинних бухгалтерських документів, долучених до матеріалів справи. Суд враховує, що аналіз реальності господарської операції повинен здійснюватися на підставі даних податкового та бухгалтерського обліку платника податків і відповідності їх дійсному економічному змісту.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.
За правилами пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені (нараховані) у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів; в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів (послуг); дата отримання платником податку товарів (послуг). Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів (послуг) та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 ПК України).
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними (розрахунками коригування до таких податкових накладних) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно з абзацами першим, другим пункту 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів (послуг) платник податку - продавець товарів (послуг) зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), є для покупця таких товарів (послуг) підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Отже, право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому підставою для нарахування податкового кредиту є видана та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням усіх обов`язкових реквізитів.
За приписами пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. За приписами пункту 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг) або до Державного бюджету України; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Крім того, пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі - Положення № 88), згідно з якими первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Відповідно до пункту 2.4 Положення № 88, первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), код форми, дату і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
При цьому податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний у первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкта оподаткування.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, та які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку. З метою встановлення факту здійснення господарської операції та правомірності формування податкового кредиту судом з матеріалів справи було встановлено зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок виконання поставок (робіт, послуг), їх обсяги та мету придбання, а також досліджено первинні бухгалтерські документи.
Суд враховує, що індивідуальна юридична відповідальність платника податків, як загальний принцип податкового права, унеможливлює перекладення на платника податків негативних наслідків протиправної діяльності його контрагентів. Відповідний висновок викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19, згідно з якою платник податків не може зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за протиправні діяння інших осіб, що перебувають поза межами його впливу, а будь-яка податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгах постачання носить виключно інформативний характер і не є належним та допустимим доказом у розумінні процесуального закону.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, такі обставини: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг; нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку. При цьому кожна з вказаних обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин у сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового та бухгалтерського обліку платника податків і відповідності їх дійсному економічному змісту; при цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Відсутність факту придбання товарів (робіт, послуг) або в разі, якщо придбані товари (роботи, послуги) не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Водночас, якщо господарська операція фактично відбулася та підтверджена належними первинними документами, що відображають реальні зміни майнового стану платника, платник має право на формування податкового кредиту за такою операцією.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків даних податкового обліку, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Разом з тим обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту первинними документами покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг).
Оформлення договірних відносин між суб`єктами господарювання регламентується Цивільним кодексом України від 16.01.2003 № 435-IV (далі - ЦК України) та Господарським кодексом України від 16.01.2003 № 436-IV (далі - ГК України). Відповідно до статей 626, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; при цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України та статті 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. За договором про надання послуг (статті 901, 902 ЦК України) одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу; у випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним у повному обсязі перед замовником за порушення договору. На підставі викладеного у разі укладення договорів між підприємствами основні положення та вимоги, зазначені в таких договорах, є обов`язковими для виконання для усіх сторін договірних зобов`язань, у тому числі і залучення інших підприємств для виконання договірних зобов`язань.
Пунктом 85.4 статті 85 ПК України передбачено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Стосовно постачання товарів суд враховує, що відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму; за статтею 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, а також одночасно з товаром передати його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром; відповідно до частини другої статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Стосовно дотримання ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за вересень 2023 року за наслідками взаємовідносин з контрагентами суд зазначає таке. 
У ході розгляду справи судом були досліджені умови укладених (підписаних) сторонами договорів та додатків до них, а також первинні документи, за результатами чого встановлено наступне.
Щодо взаємовідносин ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» із ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» (ЄДРПОУ 37007132) судом встановлено, що господарські операції підтверджуються долученими до матеріалів справи та дослідженими судом договорами підряду № 1874 від 20.08.2021 та № 1791 від 20.08.2021 з додатками, відповідно до яких підрядник зобов`язується виконати будівельно-монтажні роботи на об`єкті «Нове будівництво хвостосховища «III карта» шламового господарства рудозбагачувальної фабрики на території Гречаноподівської та Новолатівської сільських рад Широківського району Дніпропетровської області ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Перший пусковий комплекс», а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи відповідно до умов договору. Виконання будівельно-монтажних робіт підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, актами коригування вартості дизельного палива з розрахунками збільшення його вартості, листами візування до актів, рахунками на оплату, документами про постачання обладнання підрядника та про витрату давальницьких матеріалів і обладнання, а також видатковими накладними про придбання підрядником дизельного палива, долученими до матеріалів справи.
Судом встановлено, що предметом договорів підряду є виконання будівельно-монтажних робіт зі спорудження хвостосховища, зокрема робіт з розробки ґрунту та скали, зворотної засипки, улаштування протифільтраційного екрана та інших супутніх робіт, до складу ціни яких входить вартість дизельного палива; для виконання робіт використовувалися як власні та залучені трудові і матеріальні ресурси підрядника, так і давальницькі матеріали й обладнання замовника, витрата яких оформлювалась відповідними актами про витрату давальницьких матеріалів та обладнання. Наведене свідчить про те, що господарські операції з виконання будівельно-монтажних робіт мали реальний характер, спричинили зміни майнового стану позивача та пов`язані з його господарською діяльністю, а їх результат (спорудження об`єкта будівництва) прийнято позивачем за актами приймання виконаних будівельних робіт.
Судом встановлено, що умовами договорів підряду (з урахуванням додаткової угоди № 3 від 21.06.2022 до договору підряду № 1791 від 20.08.2021 та аналогічного доповнення до договору підряду № 1874 від 20.08.2021) сторони погодили порядок та формулу щомісячного перерахунку вартості дизельного палива у разі зміни його ціни більш ніж на 10 відсотків, у зв`язку з чим складення актів коригування вартості дизельного палива відповідає умовам укладених договорів. ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, а протягом періоду, що перевірявся (серпень-вересень 2023 року), товариство мало найманих працівників у кількості 132-133 осіб та залучало для виконання окремих послуг фізичних осіб-підприємців, що не заперечується контролюючим органом. Реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» за спірними договорами підряду підтверджується також судовою практикою, зокрема рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 у справі № 160/19771/23, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 22.05.2024, та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 у справі № 160/20154/23, якими за позовами ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» встановлено реальність господарських відносин позивача із цим контрагентом, у тому числі за договорами підряду № 1874 від 20.08.2021 та № 1791 від 20.08.2021.
Судом встановлено, що для виконання будівельно-монтажних робіт ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» залучало на договірних умовах субпідрядників, які надавали послуги спеціалізованої будівельної техніки, а саме: ТОВ «УКРОЛОГІСТИКА» (ЄДРПОУ 45395014), ТОВ «БК «ДНІПРО-СЕРВІС», ТОВ «УКРСПЕЦМЕХАНІЗАЦІЯ» (ЄДРПОУ 38115193), ТОВ «УБК «ГЛОБАЛ» (ЄДРПОУ 44807366) та ТОВ «УБК «ДНІПРО» (ЄДРПОУ 43612722). Реальність вчинення позивачем господарських операцій із ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» та обґрунтованість формування податкового кредиту на суму ПДВ 29 375 979,20 грн підтверджується наявними у справі первинними документами, які містять усі обов`язкові реквізити, передбачені частиною другою статті 9 Закону № 996-XIV.
Щодо взаємовідносин ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» із ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» (ЄДРПОУ 30655877) судом встановлено, що господарські операції з поставки товарів (обладнання) підтверджуються долученими до матеріалів справи договором № 1839 з додатками та первинними документами, наданими позивачем контролюючому органу під час перевірки, а саме: рахунками на оплату № 217 від 25.08.2023, №216 від 25.08.2023, № 220 від 28.08.2023, № 213 від 24.08.2023, № 214 від 24.08.2023; прибутковими ордерами №5025183949, № 5025177867, № 5025180579, №5025171335, №5025171336; видатковими накладними № 129 від 25.08.2023, № 128 від 25.08.2023, №131 від28.08.2023, № 125 від 24.08.2023, № 126 від 24.08.2023; гарантійними листами № 0036 від 25.08.2023, № 0037 від 28.08.2023, № 0034 від 24.08.2023; сертифікатом якості № 017 до договору № 1839. У видаткових накладних наявні відомості про перелік поставлених товарів, їх коди УКТЗЕД, кількість, вартість та загальну ціну поставки, а також посилання на номер замовлення покупця; на видаткових накладних наявні проставлені відповідальними співробітниками департаменту з безпеки позивача відмітки про пред`явлення товарів на пункті пропуску та їх переміщення на територію позивача, а прибуткові ордери підтверджують прийняття товарів на склад позивача. Наведені первинні документи у сукупності підтверджують факт поставки товарів позивачу та обґрунтованість формування ним податкового кредиту за цими операціями на суму ПДВ 6 539,00 грн.
Щодо взаємовідносин ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» із ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» (ЄДРПОУ 43957994) судом встановлено, що господарські операції підтверджуються договором № 2060 від 27.09.2018 з додатками, який первісно було укладено між позивачем та ТОВ «ЕФЕСТО-МК», а в подальшому на підставі трьохсторонньої угоди про заміну сторони № 1 від 06.09.2021 новим виконавцем за договором стало ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ». Відповідно до умов договору виконавець зобов`язується надати послуги зі зменшення витрат щодо споживання природного газу шляхом його заміщення біопаливом на обпалювальних обертових печах № 4 та № 5 випалювально-виробничого цеху замовника, а замовник - прийняти та оплатити результат таких послуг. Послуги полягали у доставці на територію позивача лушпиння насіння соняшнику, яке завантажувалось в обладнання і спалювалось, унаслідок чого позивач отримував економічний ефект у вигляді використання меншої кількості природного газу. Надання послуг підтверджується рахунком-фактурою № СФ-0000054 від 31.03.2023, актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000054 від 31.03.2023 та листом візування до нього, а готовність виконавця до надання послуг - Актом готовності виконавця для надання послуг від 09.09.2021 та актом введення в експлуатацію обладнання від 09.09.2021, долученими до матеріалів справи. Наведені документи підтверджують реальність вчинення операцій та обґрунтованість формування податкового кредиту на суму ПДВ 24 237,98 грн.
Щодо взаємовідносин ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» із ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ» (ЄДРПОУ 38024830) судом встановлено, що господарські операції з поставки товарів підтверджуються долученими до матеріалів справи первинними документами, наданими позивачем під час перевірки, а саме: рахунками на оплату № 99 від 01.09.2023 та № 100 від 01.09.2023; прибутковими ордерами №5025197648 та №5025197647; видатковими накладними № 78 від 01.09.2023 та № 79 від 01.09.2023; сертифікатами якості № 22507080 та № 25070805. У видаткових накладних наявні відомості про перелік поставлених товарів, їх коди УКТЗЕД, кількість, вартість та загальну ціну поставки, посилання на договір і номер замовлення покупця, а також проставлені відповідальними співробітниками департаменту з безпеки позивача відмітки про пред`явлення товарів на пункті пропуску та їх переміщення на територію позивача; прибуткові ордери підтверджують прийняття товарів на склад позивача. Судом також встановлено, що згідно зі звітом 4ДФ за III квартал 2023 року чисельність застрахованих осіб, які працюють у ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ», становила 19 осіб. Наведені первинні документи у сукупності підтверджують факт поставки товарів позивачу та обґрунтованість формування ним податкового кредиту за цими операціями на суму ПДВ 7 595,94 грн.
Суд зазначає, що предметом поставок ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» та ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ» були товари (обладнання та товарно-матеріальні цінності), необхідні позивачу для здійснення гірничо-металургійного виробництва, а факт їх передання позивачу та оприбуткування підтверджується не лише видатковими накладними, а й прибутковими ордерами, якими оформлено прийняття товарів на склад позивача, та відмітками відповідальних співробітників департаменту з безпеки позивача на видаткових накладних про пред`явлення товарів на пункті пропуску. Наявність замовлень покупця, на які містяться посилання у видаткових накладних, а також гарантійних листів постачальників із посиланням на відповідні специфікації, додатково підтверджує узгодженість поставок з умовами договорів. Наведені обставини у сукупності свідчать про реальне переміщення товарів та зміну майнового стану позивача, що є обов`язковою ознакою господарської операції.
Суд також зазначає, що посилання контролюючого органу на наявність у позивача станом на дату перевірки заборгованості перед окремими контрагентами (відсутність повної оплати) не спростовує права позивача на податковий кредит, оскільки за пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата тієї події, що відбулася раніше, - у даному випадку дата отримання товарів (робіт, послуг); наявність або відсутність повної оплати на певну дату не впливає на реальність вже здійсненої господарської операції та на право платника на формування податкового кредиту за нею.
Досліджуючи доводи контролюючого органу щодо контрагентів наступних ланок ланцюга постачання, суд зазначає таке. З акта перевірки вбачається, що для виконання робіт (надання послуг) на користь ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» безпосередні контрагенти позивача залучали на договірних умовах інших суб`єктів господарювання, взаємовідносини з якими досліджувались контролюючим органом за даними Єдиного реєстру податкових накладних та інших інформаційних ресурсів.
Так, ТОВ «УКРОЛОГІСТИКА» (ЄДРПОУ 45395014) надавало ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» послуги спеціалізованих вантажних самоскидів (зокрема SCANIA, VOLVO, MAN, самоскида на шасі Ford Trucks), послуги гусеничних гідравлічних екскаваторів (зокрема Caterpillar, JCB) та іншої будівельної техніки; за даними контролюючого органу, обсяг задекларованих цим товариством на користь ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» операцій становив 3877,1 тис. грн податку на додану вартість (25,42 відсотка податкового кредиту). Контролюючий орган послався на відсутність у ТОВ «УКРОЛОГІСТИКА» дозвільних документів на виконання робіт підвищеної небезпеки, на час його створення (липень 2023 року) та на пов`язаність його засновника з іншими суб`єктами господарювання.
ТОВ «УБК «ДНІПРО» (ЄДРПОУ 43612722) надавало ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» послуги спеціалізованої будівельної техніки, зокрема послуги самоскида на шасі Ford Trucks та бульдозера на гусеничному ходу Caterpillar; за даними контролюючого органу, обсяг задекларованих операцій становив 981,4 тис. грн податку на додану вартість (6,43 відсотка). При цьому за звітом 4ДФ за III квартал 2023 року у товариства працювало у серпні 2023 року 151 особа за трудовими договорами, а необхідну колісну та гусеничну техніку товариство орендувало, зокрема, у ТОВ «КРИВБАСЕКСКАВАЦІЯ» (ЄДРПОУ 40837711) та ТОВ «УКРСПЕЦМЕХАНІЗАЦІЯ» (ЄДРПОУ 38115193). Контролюючий орган послався на відсутність у ТОВ «УБК «ДНІПРО» дозвільних документів у сфері будівництва та на виконання робіт підвищеної небезпеки, незначну первісну вартість основних засобів та невисоку частку сплаченого податку на прибуток у сумі отриманого доходу.
ТОВ «УБК «ГЛОБАЛ» (ЄДРПОУ 44807366) надавало ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» послуги спеціалізованих вантажних самоскидів (зокрема VOLVO, SCANIA); за даними контролюючого органу, обсяг задекларованих операцій становив 1222,1 тис. грн податку на додану вартість (8,01 відсотка). Контролюючий орган послався на відсутність у товариства дозвільних документів, незначну кількість працівників (5 осіб за трудовими договорами) та на те, що товариство орендувало об`єкти оподаткування у ТОВ «НІКОПРОГРЕСБУД» (ЄДРПОУ 34124403).
ТОВ «УКРСПЕЦМЕХАНІЗАЦІЯ» (ЄДРПОУ 38115193) надавало послуги оренди спеціальної будівельної техніки на користь ТОВ «УБК «ДНІПРО», ТОВ «УКРОЛОГІСТИКА», ТОВ «УБК «ГЛОБАЛ» та ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ», а ТОВ «БК «ДНІПРО-СЕРВІС» надавало ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» послуги спеціалізованої будівельної техніки та автомобілів. Стосовно кожного з цих товариств контролюючий орган послався на відсутність дозвільних документів на виконання робіт підвищеної небезпеки. Крім того, контролюючий орган відніс до ланцюга постачання ТОВ «НІКОПРОГРЕСБУД» (ЄДРПОУ 34124403), яке надавало ТОВ «УБК «ГЛОБАЛ» в оренду об`єкти оподаткування, та ТОВ «КРИВБАСЕКСКАВАЦІЯ» (ЄДРПОУ 40837711), яке надавало ТОВ «УБК «ДНІПРО» в оренду колісну та гусеничну техніку, пославшись на пов`язаність їх посадових осіб з іншими суб`єктами господарювання, відсутність дозвільних документів на виконання робіт підвищеної небезпеки та незначну вартість основних засобів.
Досліджуючи наведені контролюючим органом відомості про субпідрядників, суд зазначає, що вони не спростовують наявності у цих суб`єктів господарювання умов для надання відповідних послуг. Так, судом встановлено, що основним видом діяльності ТОВ «УКРСПЕЦМЕХАНІЗАЦІЯ» (ЄДРПОУ 38115193) є надання в оренду будівельних машин і устаткування; за даними фінансової звітності станом на 30.09.2023 первісна вартість його основних засобів складала 237 377,6 тис. грн, товариство володіє на праві власності будівлею адміністративно-побутового комплексу, автомайстернею, механічним цехом, складом, паливно-заправним модулем, автомобілями, напівпричепами та гусеничними кранами, а також декларує з правом користування (оренди) самоскиди на шасі Ford Trucks 4142D та Ford Cargo 3542D, автомобіль MAN TGX, бульдозери на гусеничному ходу Caterpillar моделі D6R2, колісний фронтальний навантажувач Caterpillar 966 GC та дорожній вібраційний ґрунтовий коток Caterpillar моделі CS74В; за даними Єдиного реєстру податкових накладних товариство у серпні 2023 року реєструвало податкові накладні щодо надання в оренду основних засобів для п`яти суб`єктів господарювання, у тому числі для ТОВ «УБК «ДНІПРО», ТОВ «УКРОЛОГІСТИКА», ТОВ «УБК «ГЛОБАЛ» та ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ». Наведене свідчить про те, що номенклатура задекларованих цим товариством послуг з надання в оренду будівельної техніки відповідає наявним у нього основним засобам та заявленому виду діяльності.
Судом встановлено, що основним видом діяльності ТОВ «УБК «ДНІПРО» (ЄДРПОУ 43612722) є вантажний автомобільний транспорт; за звітом 4ДФ за III квартал 2023 року у товариства працювала у серпні 2023 року 151 особа за трудовими договорами, а за звітами за формою № 20-ОПП товариство декларує з правом користування (оренди) колісну та гусеничну техніку для всіх видів робіт, автотранспорт, комплекс, автомайстерню, цех, склад та паливні склади. Основним видом діяльності ТОВ «УБК «ГЛОБАЛ» (ЄДРПОУ 44807366) є інші спеціалізовані будівельні роботи; статутний фонд товариства складає 5001,0 тис. грн, а за звітами за формою № 20-ОПП воно декларує з правом користування (оренди) склад, цех, комплекс, паливний склад, автотранспорт та автопричепи. Основним видом діяльності ТОВ «УКРОЛОГІСТИКА» (ЄДРПОУ 45395014) є інші спеціалізовані будівельні роботи. Наведене свідчить про те, що види діяльності зазначених товариств відповідають номенклатурі задекларованих ними послуг спеціалізованої будівельної техніки, а необхідні для їх надання ресурси залучалися ними на договірних умовах, зокрема шляхом оренди техніки у ТОВ «УКРСПЕЦМЕХАНІЗАЦІЯ» та ТОВ «КРИВБАСЕКСКАВАЦІЯ».
Стосовно ТОВ «НІКОПРОГРЕСБУД» (ЄДРПОУ 34124403), основним видом діяльності якого є виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій та яке надавало ТОВ «УБК «ГЛОБАЛ» в оренду об`єкти оподаткування, а також ТОВ «КРИВБАСЕКСКАВАЦІЯ» (ЄДРПОУ 40837711), основним видом діяльності якого є знесення та яке надавало ТОВ «УБК «ДНІПРО» в оренду колісну та гусеничну техніку, суд зазначає, що ці суб`єкти господарювання належать до подальших (третьої та наступних) ланок ланцюга постачання, з якими позивач у безпосередні господарські відносини не вступав. Наведені контролюючим органом відомості про пов`язаність їх посадових осіб з іншими суб`єктами господарювання, відсутність окремих дозвільних документів та вартість основних засобів самі по собі не можуть свідчити про нереальність господарських операцій позивача з його безпосередніми контрагентами.
Стосовно контрагентів ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» суд зазначає, що контролюючий орган за даними Єдиного реєстру податкових накладних встановив, що протягом серпня 2023 року для ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» реєстрували податкові накладні ТОВ «Виробниче підприємство «ЕПРОТЕХ» (ЄДРПОУ 44265935, номенклатура - контактор МК3-20 220В у кількості 1 штука), ТОВ «ЗАВОД ІЗОЛЯЦІЙНОГО ОБЛАДНАННЯ» (ЄДРПОУ 39207724, номенклатура - пристрій закладки кабелю ПЗК-6/60 у кількості 2 штуки) та ТОВ «ЕМВ-МЕТ» (ЄДРПОУ 44542358, номенклатура - муфта натяжна НМ-300 у кількості 2 штуки). Контролюючий орган дійшов висновку про відсутність у цих товариств виробничих потужностей з огляду на відсутність зареєстрованих постачальниками податкових накладних із номенклатурою аутсорсингу, аутстафінгу (оренди персоналу). Разом з тим судом встановлено, що основним видом діяльності ТОВ «Виробниче підприємство «ЕПРОТЕХ» є оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням, чисельність його працівників за звітом 4ДФ за III квартал 2023 року становила 6 осіб, основні засоби - 79,6 тис. грн; основним видом діяльності ТОВ «ЗАВОД ІЗОЛЯЦІЙНОГО ОБЛАДНАННЯ» є виробництво неметалевих мінеральних виробів, чисельність працівників - 5 осіб, основні засоби - 1 424,9 тис. грн, зареєстровано цех (завод) на праві довгострокового користування або оренди; основним видом діяльності ТОВ «ЕМВ-МЕТ» є оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням, чисельність працівників - 2 особи, основні засоби - 100,8 тис. грн, зареєстровано склад на праві користування (оренди). Наведене свідчить про наявність у цих товариств умов для здійснення торговельної діяльності та спростовує висновок контролюючого органу про неможливість постачання ними товарів.
Надаючи оцінку доводам контролюючого органу, покладеним в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд зазначає таке.
Щодо посилань контролюючого органу на недостатність у контрагентів позивача та залучених ними субпідрядників власних трудових і матеріальних ресурсів, транспортних засобів, виробничих та складських приміщень суд зазначає, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту. Недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не можуть свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань за укладеними ним договорами. Вказана позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 02.07.2020 у справі № 814/1792/17, а також у постановах від 17.04.2018 у справі №826/14549/15, від 11.09.2018 у справі № 804/4787/16, від 10.11.2020 у справі № 440/3779/18, від 13.08.2020 у справі № 520/4829/19, від 21.10.2020 у справі № 140/1845/19.
Матеріалами справи підтверджується, що безпосередні контрагенти позивача залучали трудові та матеріальні ресурси на договірних умовах (зокрема, ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» залучало субпідрядників для надання послуг спеціалізованої будівельної техніки, а ці субпідрядники, у свою чергу, орендували техніку в інших суб`єктів господарювання). За таких обставин посилання контролюючого органу на відсутність у контрагентів власних основних засобів та транспорту не спростовує реальності господарських операцій. При цьому контролюючим органом не обґрунтовано позицію та не наведено розрахунку стосовно кількості працівників і техніки, яка була об`єктивно необхідна для виконання відповідних робіт (надання послуг), а обставини залучення трудових і матеріальних ресурсів на інших підставах, окрім наявності працівників за трудовими договорами та власної матеріально-технічної бази, контролюючим органом до уваги не бралися, про що свідчить відсутність відповідних висновків в акті перевірки.
Щодо посилань контролюючого органу на те, що діяльність субпідрядників не має на меті отримання прибутку, сплату податків та позбавлена економічної доцільності (з огляду на незначну частку сплаченого податку на прибуток у сумі отриманого доходу), суд зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять право платника на податковий кредит у залежність від розміру прибутку чи податкового навантаження його контрагентів або учасників наступних ланок ланцюга постачання. Оцінка економічної доцільності господарської діяльності інших суб`єктів господарювання не належить до повноважень контролюючого органу у межах перевірки позивача, а розмір сплачених контрагентами податків сам по собі не свідчить про нереальність операцій. Господарська операція, спрямована на отримання доходу, не завжди має позитивний економічний ефект, що є нормальним явищем в умовах звичайного комерційного ризику, а тому відповідні доводи контролюючого органу не можуть бути підставою для висновку про нереальність операцій позивача.
Суд також враховує, що наведені контролюючим органом у ланцюгу постачання субпідрядники декларували види діяльності, які відповідають характеру наданих ними послуг (надання в оренду будівельних машин і устаткування, інші спеціалізовані будівельні роботи, вантажний автомобільний транспорт), а конкретна номенклатура задекларованих послуг (спеціалізовані вантажні самоскиди VOLVO, SCANIA, MAN, самоскиди на шасі Ford Trucks, гусеничні екскаватори та бульдозери Caterpillar тощо) відповідає техніці, яку ці суб`єкти господарювання декларували у звітах за формою № 20-ОПП з правом власності або користування (оренди), у тому числі техніці, орендованій у ТОВ «УКРСПЕЦМЕХАНІЗАЦІЯ», первісна вартість основних засобів якого станом на 30.09.2023 складала 237377,6 тис. грн. Наведене спростовує висновок контролюючого органу про неможливість надання субпідрядниками відповідних послуг з мотивів відсутності у них матеріальних ресурсів.
Щодо посилань контролюючого органу на відсутність у контрагентів та субпідрядників дозвільних документів (ліцензій, дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки) суд зазначає, що сама по собі наявність чи відсутність того чи іншого дозволу у контрагента не може бути підставою для визнання операції нереальною. Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.02.2023 у справі № 520/9667/19. Крім того, послуги оренди спеціалізованої будівельної техніки не належать до видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», а тому посилання контролюючого органу на відсутність відповідних ліцензій у субпідрядників є безпідставним.
Стосовно посилання контролюючого органу на складену ГУ ДПС у Дніпропетровській області довідку про результати зустрічної звірки ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» від 21.08.2023 № 65/04-36-07-04/37007132 суд зазначає, що ця довідка стосується інших звітних періодів (2022 року), тоді як спірні господарські операції з виконання підрядних робіт мали місце у серпні-вересні 2023 року; таким чином, зазначена довідка не стосується спірних операцій, дослідження яких стало підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, і не може підтверджувати нереальність цих операцій. Крім того, суд враховує, що акт зустрічної звірки не є документом, який фіксує факт вчинення платником податкового правопорушення, а лише відображає результати співставлення даних, а тому сам по собі не може бути беззаперечним доказом нереальності господарських операцій.
Щодо посилань контролюючого органу на пов`язаність контрагентів позивача та їх субпідрядників через спільних засновників і посадових осіб суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє пов`язаним особам виступати контрагентами між собою під час здійснення господарської діяльності. Сам факт пов`язаності осіб за відсутності доказів впливу такої пов`язаності на умови та результати господарських операцій не може бути беззаперечним свідченням нереальності операцій. Контролюючим органом не наведено належних та достатніх доказів, що підтверджують узгодженість дій позивача та його контрагентів, спрямованих виключно на отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.
Щодо посилань контролюючого органу на те, що ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» та ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ» не є фактичними виробниками поставлених позивачу товарів, суд зазначає, що предметом спірних господарських операцій є постачання (купівля-продаж) товарів, а не їх виготовлення, у зв`язку з чим відсутність у постачальника статусу виробника товару не свідчить про нереальність операції з його постачання. Чинне законодавство не ставить право покупця на податковий кредит у залежність від того, чи є його постачальник виробником товару, чи придбав такий товар для подальшого перепродажу. При цьому висновок контролюючого органу про непридбання контрагентами товарів ідентичної номенклатури ґрунтується виключно на аналізі даних Єдиного реєстру податкових накладних, без урахування можливості придбання товарів у постачальників, які не є платниками податку на додану вартість (перебувають на загальній системі оподаткування без реєстрації платником податку на додану вартість або є платниками єдиного податку), а тому не може вважатися доведеним. Судом встановлено, що контрагенти позивача та їх постачальники мали види діяльності, що відповідають характеру задекларованих операцій, та певний обсяг основних засобів і персоналу, що спростовує висновок контролюючого органу про неможливість здійснення ними відповідних операцій.
Стосовно взаємовідносин позивача із ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» суд додатково зазначає, що доводи контролюючого органу про ненадання Акта готовності виконавця для надання послуг спростовуються наявним у матеріалах справи Актом готовності виконавця для надання послуг від 09.09.2021 та актом введення в експлуатацію обладнання від 09.09.2021, а доводи про необхідність наявності у виконавця дозвільних документів (ліцензій) для надання послуг зі зменшення витрат щодо споживання природного газу шляхом його заміщення біопаливом не ґрунтуються на нормах законодавства, яке не відносить такі послуги до видів діяльності, що підлягають ліцензуванню. Ненадання розрахунків обсягу та вартості заміщення природного газу біопаливом і документів щодо ввезення матеріалів не спростовує факту надання послуг, підтвердженого актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000054 від 31.03.2023 та рахунком-фактурою № СФ-0000054 від 31.03.2023, оскільки економічний ефект від таких послуг полягав у зменшенні споживання позивачем природного газу.
Щодо посилань контролюючого органу на невстановлення джерела походження (придбання) товарів по ланцюгу постачання та на дефекти у діяльності контрагентів наступних ланок ланцюга суд зазначає таке. Правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача з його безпосередніми контрагентами. При цьому лише наявність або відсутність окремих документів, а так само як і деякі помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи; зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту; тому платник податків (покупець) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Наведене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.11.2022 у справі № 805/1306/16-а, від 11.06.2018 у справі № 826/4565/14, від 29.03.2023 у справі № 560/12630/21, а також у постанові від 03.04.2018 у справі № 2а-7462/10/2170, згідно з якою допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право платника на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість.
Щодо посилань контролюючого органу на те, що податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгах постачання свідчить про нереальність операцій, суд зазначає, що будь-яка податкова інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19, а також з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 03.10.2019 у справі № П/811/3228/14, від 27.03.2018 у справі № 816/809/17, від 26.06.2018 у справі № 826/3006/14, від 06.02.2018 у справі №821/589/17.
Щодо посилань контролюючого органу на юридичну дефектність та недоліки окремих первинних документів (зокрема актів коригування вартості дизельного палива, актів приймання виконаних будівельних робіт, актів здачі-приймання робіт (надання послуг), видаткових накладних та рахунків на оплату) суд зазначає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Відсутність у видаткових накладних відомостей про довіреність особи, яка прийняла товар, не належить до обов`язкових реквізитів первинного документа в розумінні статті 9 Закону № 996-XIV, а рахунки на оплату взагалі не є первинними документами в розумінні цього Закону. При цьому податкове законодавство не встановлює обов`язку складати первинні документи саме під час здійснення господарської операції. Наведене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 908/733/16 та у постанові від 19.09.2024 у справі № 1.380.2019.002186.
Зокрема, суд зазначає, що відсутність у видаткових накладних відомостей про номер та дату довіреності особи, яка від імені позивача прийняла товар, не перешкоджає ідентифікації такої особи за наявності її підпису та відповідних відміток, а отже не позбавляє видаткові накладні сили первинного документа; так само зауваження контролюючого органу до рахунків на оплату є безпідставними, оскільки рахунок на оплату не фіксує факту здійснення господарської операції та не є первинним документом у розумінні статті 9 Закону № 996-XIV. Стосовно доводу контролюючого органу про складення актів здачі-приймання робіт (надання послуг) ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» у довільній формі, що нібито унеможливлює підрахунок трудових ресурсів виконавця, суд зазначає, що законодавство не встановлює обов`язкової типової форми таких актів, а їх складення у довільній формі за наявності всіх обов`язкових реквізитів первинного документа не позбавляє їх доказової сили та не спростовує факту надання послуг.
Суд враховує, що позивач є великим платником податків, який здійснює господарську діяльність у сфері гірничо-металургійного виробництва, а придбані ним у спірному періоді роботи, товари та послуги (будівельно-монтажні роботи зі спорудження хвостосховища рудозбагачувальної фабрики, обладнання та товарно-матеріальні цінності, послуги із заміщення природного газу біопаливом на обертових печах) за своїм характером відповідають потребам такої діяльності та об`єктивно необхідні для її здійснення. Контролюючим органом не спростовано зв`язку спірних операцій із господарською діяльністю позивача та не доведено, що придбані роботи, товари і послуги не використані (не призначені для використання) у його господарській діяльності.
Щодо посилань контролюючого органу на ненадання позивачем до перевірки окремих бухгалтерських документів, регістрів бухгалтерського обліку, платіжних інструкцій та інших документів суд зазначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій згідно з частиною першою статті 9 Закону № 996-XIV є первинні документи, які були надані позивачем контролюючому органу під час перевірки у повному обсязі. Ненадання зведених бухгалтерських регістрів (обігово-сальдових відомостей, журналів-ордерів тощо) чи платіжних документів не може прирівнюватися до доказу нереальності самих господарських операцій, оскільки такі документи є похідними від первинних документів і складаються на їх підставі. Доказів порушення позивачем порядку ведення бухгалтерського обліку контролюючим органом не надано; при цьому наявність або відсутність оплати на дату перевірки не впливає на право платника на податковий кредит, оскільки відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата тієї події, що відбулася раніше, - дата списання коштів або дата отримання платником товарів (послуг).
Щодо посилань контролюючого органу на ненадання позивачем товарно-транспортних накладних, документів щодо оформлення перепусток працівникам і транспортним засобам, а також документів про перетин контрольно-пропускних пунктів суд зазначає таке. Відповідно до пунктів 10, 11 розділів 10, 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, при цьому суб`єкти господарювання мають право та можливість залучати з метою перевезення товарно-матеріальних цінностей інших суб`єктів господарювання, які спеціалізуються на наданні послуг перевезення. Товарно-транспортна накладна є документом, який підтверджує факт надання послуг перевезення, і не є єдиним та обов`язковим документом на підтвердження факту поставки товарів. У разі відсутності реєстрації транспортних засобів безпосередньо за постачальниками, зазначеними у товарно-транспортних накладних як перевізники, слід досліджувати взаємовідносини такого постачальника з особою, яка володіє транспортним засобом на праві власності або оренди, що у будь-якому випадку не спростовує реальності господарської операції.
Відповідно до пунктів 10, 11 розділів 10, 11 Правил № 363, перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених із замовниками договорів згідно із заявками або за разовим договором; товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання типової форми за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп (напівпричіп), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписи відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Виходячи з наведених норм, суб`єкти господарювання мають право та можливість залучати з метою перевезення товарно-матеріальних цінностей інших суб`єктів господарювання, які спеціалізуються на наданні послуг перевезення автомобільним транспортом, а відсутність у контрагента власних зареєстрованих транспортних засобів не свідчить про неможливість здійснення ним постачання товарів (робіт, послуг).
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника на податковий кредит від наявності у нього чи його контрагентів певного обсягу власних матеріальних або трудових ресурсів; недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів чи виробничо-складських приміщень не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність та залучати ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань за укладеними договорами. Наведене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 08.05.2018 у справі № 815/3526/17, від 22.12.2020 у справі № 815/133/16, від 14.07.2022 у справі № 804/13881/15, а також у постановах від 27.07.2023 у справі № 826/25118/15 та від 12.07.2023 у справі № 380/26122/21, згідно з якими лише наявність або відсутність окремих документів, а так само як і деякі помилки в їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів мав місце.
Документи щодо пропускного та внутрішньооб`єктового режиму (перепустки, журнали інструктажів тощо) не є первинними документами в розумінні статті 9 Закону № 996-XIV, не містять відомостей про зміст господарської операції, а їх складання зумовлене організацією позивачем пропускного режиму з метою забезпечення безпеки осіб і збереження майна, а не веденням податкового обліку; при цьому чинне законодавство не містить вимог щодо обов`язкового встановлення пропускного режиму на підприємствах металургійної галузі та обліку осіб, що відвідують територію позивача. За таких обставин відсутність зазначених документів не може спростовувати факт реальності господарських операцій.
Щодо посилань контролюючого органу на наявність кримінальних проваджень, у яких фігурують позивач та окремі його контрагенти, суд зазначає, що наявність кримінального провадження не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків господарських операцій, здійснених між платником та його контрагентом. Сам по собі факт порушення кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено вироку суду або ухвали про закриття кримінального провадження зі звільненням особи від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, в силу приписів частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2021 року у справі №320/5555/20 та узгоджується зі статтею 17 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Матеріали справи не містять вироків суду, якими було б встановлено фіктивність (нереальність) спірних господарських операцій позивача чи вину його посадових осіб.
Стосовно посилань контролюючого органу на віднесення окремих контрагентів до переліку ризикових суд зазначає, що така обставина не є законодавчо встановленою підставою, за якою забороняється формування податкового кредиту за господарськими операціями з відповідними контрагентами. Як вбачається з матеріалів справи, всі податкові накладні за спірними господарськими операціями зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних без зауважень з боку контролюючого органу, а тому посилання на ризиковість контрагентів не спростовують реальності здійснення господарських операцій, за якими позивачем сформовано податковий кредит з податку на додану вартість. Крім того, до основних засад податкового законодавства належить закріплена підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів.
Суд наголошує, що чинному законодавству відповідає принцип індивідуальної юридичної відповідальності платника податків, за яким платник не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших платників податків, зокрема контрагентів або учасників наступних ланок ланцюга постачання. Контролюючим органом не встановлено та не доведено обставин, які б свідчили про умисел позивача на отримання необґрунтованої податкової вигоди, про його обізнаність із можливими порушеннями з боку контрагентів чи про узгодженість (злагодженість) дій позивача та його контрагентів, спрямованих на несплату податків. Висновок акта перевірки про поділ єдиної угоди на ряд проміжних кроків з метою ухилення від сплати податків не підтверджений жодними доказами щодо участі позивача у формуванні такого ланцюга та не спростовує того, що позивач вступив у господарські відносини безпосередньо зі своїми чотирма контрагентами-постачальниками, отримав від них реальне виконання та належним чином його оформив.
Суд враховує також, що всі податкові накладні, складені контрагентами позивача за спірними операціями, були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, і контролюючий орган не зупиняв їх реєстрацію та не висловлював зауважень щодо їх складення; відповідно до абзацу другого пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, є для покупця достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, і не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Реєстрація податкових накладних без зауважень контролюючого органу додатково підтверджує безпідставність висновків про нереальність відповідних операцій.
Суд також враховує, що господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є нормальним процесом здійснення господарської діяльності, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції; неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов`язана з господарською діяльністю (постанова Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 802/462/14-а). Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового та бухгалтерського обліку платника податків і відповідності їх дійсному економічному змісту (постанова Верховного Суду від 07.03.2019 у справі № 818/3838/15).
Суд враховує, що на момент укладення договорів, складення первинних документів та проведення спірних господарських операцій усі безпосередні контрагенти позивача (ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ», ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ», ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» та ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ») були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, мали необхідний обсяг правосуб`єктності, а складені ними та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні є для позивача як покупця достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Контролюючим органом не надано доказів того, що позивач діяв без належної обачності при виборі контрагентів або що йому було відомо про можливі порушення з боку контрагентів; відсутні також вироки суду, якими було б встановлено фіктивність діяльності контрагентів або нереальність спірних операцій. За таких обставин негативні наслідки можливих порушень податкового законодавства з боку контрагентів чи учасників наступних ланок ланцюга постачання не можуть бути покладені на позивача як добросовісного платника податків.
За наслідками дослідження наявних у матеріалах справи первинних документів суд дійшов висновку, що спірні господарські операції позивача з контрагентами є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними первинними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Судом встановлено, що позивачем у повному обсязі під час проведення перевірки були надані податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а доказів порушення позивачем порядку ведення бухгалтерського обліку контролюючим органом до суду не надано та матеріали справи не містять.
В обґрунтування прийнятого податкового повідомлення-рішення контролюючим органом не наведено обставин, які б вказували на нереальність операцій з вказаними вище контрагентами. Податковим органом не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач як платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, яких міг припускатися його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій було лише одержання позивачем податкової вигоди. Податковим органом не спростовано, що внаслідок проведення спірних господарських операцій позивач мав намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності, не доведено неотримання позивачем робіт (товарів, послуг), як і не надано доказів визнання судом недійсними правочинів, укладених позивачем з його контрагентами. Відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано презумпцію правомірності правочинів, добросовісності платника податку та достовірності поданих документів.
Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Матеріали справи не містять доказів визнання недійсними договорів, укладених позивачем із його контрагентами, а тому діє презумпція правомірності відповідних правочинів. Крім того, суд наголошує, що відсутність факту придбання товарів (робіт, послуг) або призначення придбаних товарів (робіт, послуг) не для використання у господарській діяльності платника має підтверджуватися належними доказами, тоді як у цій справі контролюючим органом не спростовано, що придбані позивачем роботи (зі спорудження хвостосховища), товари (обладнання, товарно-матеріальні цінності) та послуги (із заміщення природного газу біопаливом) використані у межах господарської діяльності позивача, який є великим платником податків у сфері гірничо-металургійного виробництва.
Суд наголошує, що обставини, які, на думку контролюючого органу, свідчать про нереальність операцій (пов`язаність осіб, недостатність ресурсів контрагентів та субпідрядників, відсутність окремих дозвільних документів, наявність кримінальних проваджень, віднесення контрагентів до ризикових, дефекти окремих документів, ненадання документів щодо пропускного режиму), не можуть бути покладені в основу висновку про нереальність операцій ані окремо, ані у своїй сукупності, оскільки жодна з них не спростовує факту виконання робіт, поставки товарів та надання послуг, підтвердженого належними первинними документами, та не свідчить про обізнаність позивача про можливі порушення з боку контрагентів чи про узгодженість дій, спрямованих на отримання необґрунтованої податкової вигоди.
Підсумовуючи наведене щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» (завищення податкового кредиту на суму ПДВ 29 375 979,20 грн), суд дійшов висновку, що господарські операції з виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті будівництва хвостосховища «III карта» за договорами підряду № 1874 від 20.08.2021 та № 1791 від 20.08.2021 є реальними та підтверджені належними первинними документами; доводи контролюючого органу про пов`язаність контрагента з іншими особами, недостатність у нього ресурсів, непередбачення договорами коригування вартості дизельного палива, дефектність первинних документів та залучення субпідрядників спростовані наявними у справі доказами, у тому числі умовами договорів з додатковими угодами, і не свідчать про нереальність операцій, а тому висновок відповідача про завищення позивачем податкового кредиту за цими операціями є безпідставним.
Щодо взаємовідносин позивача із ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ» (завищення податкового кредиту на суму ПДВ 6539,00 грн) суд дійшов висновку, що факт поставки товарів (обладнання) за договором № 1839 підтверджується рахунками на оплату, прибутковими ордерами, видатковими накладними, гарантійними листами та сертифікатом якості, а доводи контролюючого органу про відсутність у контрагента можливостей для власного виробництва та невстановлення джерела походження товарів по ланцюгу постачання, у тому числі щодо ТОВ «Виробниче підприємство «ЕПРОТЕХ», ТОВ «ЗАВОД ІЗОЛЯЦІЙНОГО ОБЛАДНАННЯ» та ТОВ «ЕМВ-МЕТ», не спростовують реальності операцій, оскільки позивач як покупець не може нести відповідальність за можливі порушення у діяльності контрагентів попередніх ланок ланцюга постачання; відтак висновок відповідача про завищення позивачем податкового кредиту за цими операціями є безпідставним.
Щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» (завищення податкового кредиту на суму ПДВ 24 237,98 грн) суд дійшов висновку, що надання послуг із заміщення природного газу біопаливом на обпалювальних обертових печах № 4 та № 5 за договором №2060 від 27.09.2018 підтверджується рахунком-фактурою, актом здачі-приймання робіт (надання послуг) з листом візування, Актом готовності виконавця та актом введення в експлуатацію обладнання; доводи контролюючого органу про ненадання окремих документів, відсутність дозвільних документів та недостовірність актів не спростовують реальності операцій, а тому висновок відповідача про завищення позивачем податкового кредиту за цими операціями є безпідставним.
Щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ» (завищення податкового кредиту на суму ПДВ 7 595,94 грн) суд дійшов висновку, що факт поставки товарів підтверджується рахунками на оплату, прибутковими ордерами, видатковими накладними та сертифікатами якості; доводи контролюючого органу про ненадання товарно-транспортних накладних і документів щодо перепусток, недоліки первинних документів та відсутність у контрагента статусу фактичного виробника товарів не спростовують реальності операцій, тим більше що за звітом 4ДФ у контрагента працювало 19 застрахованих осіб; відтак висновок відповідача про завищення позивачем податкового кредиту за цими операціями є безпідставним. Таким чином, висновки контролюючого органу про завищення позивачем податкового кредиту за вересень 2023 року на загальну суму ПДВ 29 414 352,12 грн по операціях з усіма чотирма контрагентами-постачальниками є необґрунтованими.
У свою чергу, господарські операції ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підтверджені належним чином оформленими первинними документами (договорами, актами приймання виконаних робіт, актами здачі-приймання наданих послуг, видатковими накладними, прибутковими ордерами, рахунками, сертифікатами якості), а правочини не визнані у встановленому законом порядку недійсними; на момент укладення договорів та проведення господарських операцій контрагенти позивача мали необхідний обсяг правосуб`єктності та були зареєстровані платниками податку на додану вартість. Таким чином, під час розгляду справи судом досліджено первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України є підставою для податкового обліку; вказані документи містять відомості, які повністю відображають суть господарських операцій між позивачем та його контрагентами, та у сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети у межах господарської діяльності позивача.
Стосовно висновку контролюючого органу про декларування придбання товарів (робіт, послуг) з укладенням ряду проміжних угод між контрагентами по ланцюгу з метою мінімізації податкових зобов`язань суд зазначає, що такий висновок не підтверджений належними та допустимими доказами. Контролюючим органом не наведено доказів того, що позивач був обізнаний із ключовими моментами на кожному етапі постачання (реалізації) по всьому ланцюгу та діяв узгоджено з контрагентами наступних ланок ланцюга з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди; натомість матеріалами справи підтверджується, що безпосередні контрагенти позивача мали необхідний обсяг правосуб`єктності, були зареєстровані платниками податку на додану вартість, а придбані позивачем роботи, товари та послуги використані у його господарській діяльності.
Оскільки застосовані оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням штрафні (фінансові) санкції у розмірі 14 707 176,00 грн на підставі п. 123.3 ст. 123 Податкового кодексу України є похідними від висновку контролюючого органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування, а такий висновок судом визнано необґрунтованим, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення як у частині зменшення суми бюджетного відшкодування, так і в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій.
За вказаних обставин суд зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого законом покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не доведено обґрунтованість прийнятого податкового повідомлення-рішення від 24.10.2024 № 917/32-00-07-03-19; у свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та достатніми доказами.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що висновки контролюючого органу про завищення позивачем податкового кредиту за вересень 2023 року на загальну суму ПДВ 29414352,12 грн по операціях із ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ», ПрАТ «УКРПРОМОБЛАДНАННЯ», ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» та ТОВ «КОМПЛЕКССТАНДАРТ» ґрунтуються на обставинах, які не знайшли підтвердження під час судового розгляду, тоді як реальність спірних господарських операцій підтверджена належними та достатніми доказами. Спірне податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом без урахування усіх обставин, що мають значення, з порушенням встановлених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріїв правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню у повному обсязі, у тому числі в частині зменшення суми бюджетного відшкодування та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», що не узгоджується з аргументами відповідача, оскільки останні не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами в розумінні положень статей 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України. Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформульовану у пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», згідно з якою у рішеннях судів мають бути належним чином наведені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).
Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях у справах «Булвес АД проти Болгарії» та «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії», згідно з якою платник податку на додану вартість не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати; позбавлення платника, який добросовісно виконав свої податкові обов`язки, права на податковий кредит у зв`язку з порушеннями, допущеними його контрагентами, становить непропорційне втручання у право такого платника на мирне володіння своїм майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У цій справі контролюючим органом не доведено, що позивач знав або міг знати про можливі порушення з боку контрагентів, а тому покладення на нього негативних наслідків у вигляді зменшення бюджетного відшкодування та застосування штрафних санкцій не відповідає наведеним критеріям пропорційності.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд наголошує, що обов`язок доведення правомірності податкового повідомлення-рішення у цій справі покладено на контролюючий орган, який його прийняв. Проте контролюючим органом не наведено належних, допустимих та достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження нереальності спірних господарських операцій; висновки акта перевірки ґрунтуються переважно на аналізі податкової інформації щодо контрагентів та учасників наступних ланок ланцюга постачання, а також на припущеннях щодо недостатності у них ресурсів, тоді як факт виконання робіт, поставки товарів та надання послуг підтверджений позивачем належними первинними документами, які не спростовані відповідачем. Досліджені судом докази у їх сукупності та взаємному зв`язку є достатніми для висновку про реальність спірних господарських операцій та про обґрунтованість формування позивачем податкового кредиту і заявлення до бюджетного відшкодування відповідних сум податку на додану вартість.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 24.10.2024 № 917/32-00-07-03-19 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовна заява підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. З огляду на задоволення позову судовий збір у розмірі 24224,00 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати прийняте Східним Міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків податкове повідомлення рішення від 24.10.2024 № 917/32-00-07-03-19.
Стягнути з Східного Міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (ЄДРПОУ 43968079) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (ЄДРПОУ 24432974) судовий збір в розмірі 24224,00 гривень .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 15 вересня 2025 року.

Суддя О.В. Єфанова