П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/8728/25	

Категорія 106030200	Головуючий у суді І інстанції: Дерев`янко Л.Л. час і місце ухвалення: спрощене провадження, м. Миколаїв	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частина НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Військової частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що він проходив військову службу у відповідача, який при розрахунку одноразової допомоги при звільненні протиправно не врахував щомісячну додаткову винагороду, яка входила до складу отриманого позивачем грошового забезпечення.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення, з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.08.2025 №1068, Військову частину НОМЕР_2 було переформовано (фактично ліквідовано як окрему юридичну особу) шляхом приєднання до Військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, на момент винесення рішення (31.12.2025 р.) відповідач у справі, Військова частина НОМЕР_2 , вже не мала адміністративної процесуальної правосуб`єктності. Крім того, зобов`язання військової частини через 9 років після звільнення особи здійснити перерахунок виплати, яка на сьогодні вже не існує в законодавчому полі, та яка була виплачена у 2016 році у повній відповідності до діючих на той момент наказів МОУ №595 та №260, порушує принцип правової визначеності та створює надмірний тягар для бюджету оборонного відомства в умовах воєнного стану.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:
Судом першої інстанції встановлено, що Позивач проходив службу у НОМЕР_3 окремому мотопіхотному батальйоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( НОМЕР_4 ОМПБ, в/ч НОМЕР_2 , польова пошта - НОМЕР_5 ).
Відповідно до витягу з наказу від 12 липня 2016 року позивача було звільнено із служби, що підтверджується листом ВЧ НОМЕР_6 від 12.07.2016 № 116/9/1/8675.
Листом від 09.01.2025 №228 відповідач повідомив представника позивача, що вимоги про донарахування та виплати військовою частиною НОМЕР_2 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової винагороди є безпідставними і не підлягають задоволенню. 
Позивач такі дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди - вважає протиправними, тому звернувся із даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем протиправно не здійснено розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, які позивач отримував під час проходження військової служби, з урахуванням проведених виплат, чим допустив протиправну бездіяльність.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду не погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Положення статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Водночас колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. У такому випадку суд з метою забезпечення захисту порушеного (оспорюваного, невизнаного) права особи повинен замінити неналежного відповідача належним або залучити до участі у справі співвідповідача, однак на це потрібна згода позивача. При цьому, заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 02 серпня 2022 року у справі № 620/4205/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 640/10399/20 та від 17 травня 2023 року у справі № 640/17939/20.
Згідно з ч.1 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
З матеріалів справи вбачається, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.08.2025 №1068 військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) переформовано у Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).
Отже, на момент находження справи до суду першої інстанції (14.08.2025) та відкриття провадження у справі (03.09.2025) військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) переформовано у Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ), а тому відповідач до якого позивач звернувся з позовними вимогами не мав адміністративної процесуальної правосуб`єктності.
При цьому, судом першої інстанції не з`ясовано зазначені вище обставини та не залучено до участі у розгляді справи в якості відповідача - Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).
Так, за правилами, передбаченими частиною сьомою статті 48 КАС України, заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Звідси випливає, що заміна неналежного відповідача або залучення співвідповідача можливі виключно на стадії розгляду справи в суді першої інстанції - до моменту ухвалення ним остаточного рішення
Отже, визначення належності відповідача, аналіз його правомочностей та перевірка питання про те, чи дійсно цей суб`єкт порушив права позивача, є обов`язком суду першої інстанції, який реалізується під час підготовчого провадження або розгляду справи по суті. 
Водночас чинне процесуальне законодавство не наділяє апеляційний суд повноваженнями здійснювати заміну неналежного відповідача чи залучати співвідповідачів. Оскільки відповідно до частини шостої статті 48 КАС України після заміни сторони розгляд справи починається спочатку, здійснення такої заміни на стадії апеляційного провадження призвело б до порушення принципу інстанційності судочинства, рівності сторін та позбавило б належного відповідача права на захист у суді першої інстанції.
Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18 та від 19.04.2022 у справі № 400/3989/19.
З огляду на викладені вище приписи процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості в межах наданих йому КАС України процесуальних повноважень виправити встановлений під час апеляційного розгляду процесуальний недолік суду першої інстанції та здійснити заміну первинного відповідача належним. Також в силу вимог статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд, у разі виявлення порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою до скасування судового рішення.
Підсумовуючи, колегія суддів вважає, що задоволення позовних вимог до неналежного відповідача та не надання належному відповідачу по справі можливості захищати свої права та надавати пояснення по справі, є істотним порушенням норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 та статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити рішення, якщо судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позову.
При цьому суд зазначає, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте вже до належного відповідача, із заявою про поновлення строку на звернення до суду у разі необхідності.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного, викладеною у постанові від 28.11.2019 у справі № 826/12172/18.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частина НОМЕР_1 , - задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року по справі № 400/8728/25, - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	А.Г. Федусик   О.І. Шляхтицький