Справа № 166/2176/25  Провадження №11-кп/802/340/26 	Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1 	
  	Доповідач :                 ОСОБА_2 	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року місто Луцьк
Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 , 
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 , 
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 , 
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 29 січня 2026 року, яким - 
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с-ще Заболоття Ратнівського району Волинської області, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, одружений, має двоє неповнолітніх дітей, непрацюючий, раніше не судимий;– 
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із керуванням транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття основного покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Покладено на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, заборонивши йому залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період із 22 год 00 хв до 06 год 00 хв, за винятком потреби в відвідуванні закладу охорони здоров`я або ж укриття в разі повітряної тривоги.
Вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він будучи постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 18 квітня 2024 року, яка набрала законної сили 30 квітня 2024 року, визнаним винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та якою на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на десять років, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 1291 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, вчиняв дії щодо її умисного невиконання, при цьому будучи раніше засудженим вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 17 липня 2024 року за ч. 1 ст. 382 КК України, який набрав законної сили 19 серпня 2024 року.
А саме, 14 серпня 2025 року о 14 годині 34 хвилині, ОСОБА_8 рухався за кермом мотоцикла марки «Мінськ» без державних номерних знаків, по вул. Центральна у с-ще Заболоття, Ковельського району, Волинської області, де був зупинений поліцейським офіцером громади СВГ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області капітаном поліції ОСОБА_10 за порушення Правил дорожнього руху, який щодо нього виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху від 14 серпня 2025 року серії ББА №342020 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Окрім цього, 30 вересня 2025 року о 14 годині 20 хвилині, ОСОБА_8 рухався за кермом трактора без державних номерних знаків по вул. Заводська у с-ще Заболоття, Ковельського району, Волинської області, де був зупинений поліцейським офіцером громади СВГ Ковельського РУП ГУНП  у Волинській області капітаном поліції ОСОБА_10 за порушення Правил дорожнього руху, який щодо нього виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху від 30 вересня 2025 року серії ЕНА №5837374 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання із застосуванням до обвинуваченого вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
В змінах та доповненнях до апеляційної скарги прокурор підтримує подану апеляційну скаргу, однак, з огляду на приписи ст. 89 КК України, вважає, що з вступної частину вироку підлягає виключенню вказівка про наявність судимості ОСОБА_8 за вироком Ратнівського районного суду від 17.07.2024 за ч. 1 ст. 382 КК України, яким його засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 520 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, адже ОСОБА_8 18.09.2024 знятий з обліку органу пробації у зв`язку із відбуттям покарання - сплатою штрафу. 
Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження, суд приходить до наступного висновку.
Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, в порядку ч. 3 ст. 349 КК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.
Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.3 ст.382 КПК України є правильною і також не оскаржується.
Щодо твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість покарання, апеляційний суд доходить наступного висновку. 
Частиною 2 ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Суд згідно із ст.65 КК України призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Пленум Верховного Суду України у п.п.2, 3, 4 своєї постанови №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснив, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
При призначенні покарання за вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, апеляційний суд згідно ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст.12 КК України відносяться до тяжкого злочину, та особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності притягувався, на спостереженні у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, непрацює, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також бере до уваги досудовому доповідь органу пробації, згідно з якою ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінено як середній. 
В якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 апеляційний суд визнає щире каяття. При цьому, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Також суд апеляційної інстанції враховує і конкретні обставини скоєного кримінального правопорушення.
З урахуванням вищенаведеного та всіх обставин справи, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшує покарання та відсутності обтяжуючих покарання обставин, апеляційний суд вважає за необхідне залишити призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 382 України у виді позбавлення волі.
Разом з тим, приписами ст.75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст.403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: щире каяття, повне визнання вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та беручи до уваги особу ОСОБА_8 , інші обставини справи, апеляційний суд вважає за необхідне при призначенні покарання застосувати до обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачений ст.75 КК України.
Разом з тим, з огляду на фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та його особу, колегія суддів вважає правильним встановити йому максимальний строк випробування тривалістю 3 роки. Саме такий іспитовий строк буде необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту інтересів суспільства та протягом якого можливо забезпечити дієвий контроль за поведінкою ОСОБА_8 та виконанням покладених на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На думку апеляційного суду саме таке покарання повністю відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами. Крім того, призначене покарання, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто м`яким чи суворим.
Разом з тим, з огляду на положення ст. 537 КПК України, та те, що розгляд справи відбувся в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, питання щодо судимості ОСОБА_8 може бути вирішене  під час виконання вироку. 
Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок в частині визначення строку звільнення від відбуття основного покарання з випробуванням, - скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового вироку згідно із ст.420 КПК України.
В іншій частині оскаржуваний вирок слід залишити без змін.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9  задовольнити частково.
Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 29 січня 2026 року стосовно  ОСОБА_8 в частині встановлення іспитового строку – скасувати.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України обвинуваченого  ОСОБА_8 звільнити від відбуття основного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк 3 (три) роки.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом.

Головуючий

Судді