Справа №295/4893/26
Категорія 38
2/295/3381/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.07.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючої судді Стрілецької О.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №27725464 від 09.10.2021 у розмірі 17000,00 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту – 5000,00 грн, за процентами – 12000,00 грн, а також судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, 09.10.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 в електронній формі укладений договір про надання фінансового кредиту №27725464, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн зі сплатою процентів протягом пільгового періоду, який становить 30 календарних днів у розмірі 2% у день, та протягом стандартного періоду, який складає 60 календарних днів, у розмірі 3% у день.
01.09.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» укладений договір факторингу №01092025/01, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Позика» право грошової вимоги до боржників, у тому числі, за кредитним договором №27725464 від 09.10.2021, боржником за яким є ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи наявність права вимоги до відповідача, позивач посилається на положення ст. 512, 514 ЦК України, вказує, що на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги позивач набув права кредитора у зобов`язаннях, а відтак і права вимоги до боржника.
Позивач посилається на те, що відповідач умови кредитного договору у повному обсязі не виконав, кредитні кошти в установлений графіком строк не повернув, станом на 01.09.2025 має заборгованість за кредитним договором у сумі 17000,00 грн, яку просить стягнути на свою користь.

ІІ. Процедура та позиції сторін
Відповідно до ухвали суду від 20.04.2026 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.
Згідно з ухвалою суду від 28.04.2026 задоволено клопотання представника ТОВ «Фінансова компанія «Позика» Міньковської А.В. про витребування доказів, витребувано з АТ «Сенс Банк»: інформацію, чи була емітована на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , платіжна карта НОМЕР_2 ; виписку про рух грошових коштів по картковому рахунку, відкритому до платіжної картки № НОМЕР_2 в період з 09.10.2021 до 16.10.2021 з відображенням часу зарахування коштів; ідентифікаційні дані власника карткового рахунку до платіжного карти № НОМЕР_2 , у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронно пошти тощо) та усі інші наявні відомості щодо цієї особи.
27.05.2026 з АТ «Сенс Банк»на виконання вимог ухвали суду від 28.04.2026 надійшли документи, які витребовував суд (а. с. 69-70).
Судом були вжиті заходи для забезпечення повідомлення відповідача про судове провадження.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі двічі направлялась відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання (а. с. 50), проте поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», а відтак на підставі п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідач вважається таким, що копію процесуального рішення отримав (а. с. 62, 74-75).
Крім того, копія ухвали про відкриття провадження у справі судом надсилалась та доставлена до електронної скриньки, вказаної позивачем в позовній заяві, яка була зазначена відповідачем під час укладення кредитного договору, що підтверджується змістом довідки про доставку електронного листа, складеного відповідальним працівником суду (а. с. 56, 73).
Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Заяви по суті справи до суду також не надходили.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За правилами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 

ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду
Судом встановлено, що 09.10.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 в електронному вигляді був укладений договір про надання фінансового кредиту №27725464 шляхом його підписання електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «282893» (а. с. 8-13).
Відповідно до п. 3.1 договору за ним товариство надає клієнту кредит 5000,00 грн з оплатою по процентній ставці, що вираховується в наведеному графіку згідно з п. 3.2 цього договору, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити передбачені цим договором проценти у строки та на умовах договору.
Відповідно до п. 3.2 договору за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3%. Стандартна процентна ставка застосовується у межах строку, визначеного у п. 4.2 цього договору та у межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулось продовження строку кредитування за ініціативою клієнта.
При цьому, клієнт може скористуватись пільговим періодом та отримати пільгову процентну ставку (знижку) на умовах, визначених у п.п. 3.2.1, 3.2.2. п.3.2. цього договору: в пільговий період, який становить 30 календарних днів, - з 09.10.2021 по 08.11.2021, протягом якого пільгова процентна ставка становить 2 % у день; протягом стандартного періоду, який становить 60 календарних днів, - з 09.11.2021 по 07.01.2022, стандартна процентна ставка становить 3 % у день.
У пункті 4.2 договору сторони визначили, що клієнт зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити відсотки, що були нараховані за кредитом, до 07.10.2022 шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок товариства.
Згідно з п. 4.4 договору клієнт має право скористатись пільговою процентною ставкою повторно, якщо він сплатив проценти за користуванням кредитом не пізніше 3-ох днів після останнього дня попереднього пільгового періоду. У такому випадку клієнт на сайті товариства обирає наступний пільговий період, у значенні від 1 до 30 днів. Після обрання клієнтом наступного пільгового періоду, між товариством та клієнтом підписується додатковий договір до цього договору, в якому зазначають строк наступного пільгового періоду та оновлений загальний строк кредитування. У цьому випадку зміни істотних умов договору набирають чинності з моменту підписання сторонами додаткового договору до цього договору та додатку № 1 до цього договору в новій редакції. На наступний пільговий період розповсюджуються ті самі правила, що і на пільговий період, визначений в п.3.2.1. п. 3.2. цього договору.
На виконання умов договору 09.10.2021 відповідачу були надані кредитні кошти у розмірі 5000,00 гривень шляхом перерахування на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , що підтверджується змістом відповіді з ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 23.10.2025 та виписки з АТ «Сенс Банк» (а. с. 15, 69-70).
З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі, який визначений умовами договору. 

01.09.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» укладений договір факторингу №01092025/01, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Позика» за плату належні йому права вимоги до відповідача в сумі 17000,00 грн, що підтверджується змістом договору, акту приймання-передачі від 01.09.2025 та Витягу з реєстру боржників до договору факторингу, платіжної інструкції № 6054383 від 02.09.2025 (а. с. 18-25).
У частині 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, на підставі ст. 512, 514 ЦК України до ТОВ «Фінансова компанія «Позика» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №27725464 від 09.10.2021. 

У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Встановивши, що відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти, судом не встановлено, що він належним чином виконав свої зобов`язання з їх повернення та сплати інших платежів за договором.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «Фінансова компанія «Позика», ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 01.09.2025, у сумі 17000,00 грн, з яких: за тілом кредиту - 5000,00 грн; за відсотками – 12000,00 грн, які нараховані в межах строку кредитування по 07.01.2022 (а. с. 16-17), який суд вважає правильним та таким, що відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору.
Проаналізувавши надані позивачем докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку нормам матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач допустив неналежне виконання умов кредитного договору, що призвело до порушення майнових прав позивача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з підстав, наведених вище по тексту рішення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 12000,00 грн.

V. Розподіл судових витрат 
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним при зверненні з позовом судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
У частині 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 5500,00 грн суду надані копії: договору про надання правової допомоги № 39493634 від 02.01.2026, укладеного між ТОВ «ФК «Позика» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , відповідно до п. 4.1 якого загальна вартість послуг складається з вартості наданих юридичних послуг, згідно з тарифною сіткою, вказаною у п. 4.8 договору, а також додаткової оплати, яка зазначена у п 4.9 договору; додаткової угоди №27725464 від 16.02.2026 до договору про надання правової допомоги; акту наданих послуг на підтвердження надання правової допомоги від 16.02.2026 та детального опису наданих послуг від 16.02.2026, згідно з яким адвокатом виконана така робота: письмова консультація - 30 хвилин на суму 500,00 грн; правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендації 1 година на суму 1500,00 грн; складання позовної заяви - 2 години на суму 3000,00 грн; формування додатків до позовної заяви 30 хвилин у розмірі 500,00 грн, що разом склало 4 години на суму 5500,00 грн (а. с. 26-31).
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
В постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц зазначено, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, постанова від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80, від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Відповідно до послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанови Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а, від 18.03.2021 у справі № 520/4012/19, від 23.04.2021 у справі № 521/15516/19, від 14.06.2021 у справі № 826/13244/16).
Враховуючи категорію і складність цієї справи, яка за характером спірних правовідносин є малозначною, розмір заявлених до стягнення вимог, беручи до уваги обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, яка складається фактично з підготовки позовної заяви та направлення її до суду, з огляду на зміст позовної заяви, яку складав фахівець, яка є типовою, значною мірою містить лише загальні формулювання і посилання на правові норми, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності наданих адвокатських послуг, суд вважає не підтвердженою необхідність складання позовної заяви протягом 2 годин, а також формування додатків до позовної заяви протягом 30 хвилин, правовий аналіз обставин спірних правовідносин протягом години у справі, яка є достатньо однотипною, а відтак суд робить висновок, що заявлені до стягнення витрати на надання правничої допомоги підлягають зменшенню, судом не встановлена їх доцільність у такому розмірі, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача витрати з надання правничої допомоги в сумі 4000,00 грн.
Керуючись ст. 2, 7, 10-13, 76-83, 141, 263-268, 280, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість за кредитним договором  №27725464 від 09.10.2021 у розмірі 17000,00 грн, яка складається з: 5000,00 грн - тіло кредиту, 12000,00 грн - відсотки, а також стягнути судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати з надання правничої допомоги в сумі 4000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Позика», місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, вул. С. Петлюри, 21/1; код ЄДРПОУ: 39493634.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя О.В. Стрілецька