Номер провадження: 22-ц/813/3646/26 
Справа № 521/11255/25
Головуючий у першій інстанції Поліщук І.О. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Хаджибейського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Хаджибейським районним судом міста Одеси 10 липня 2025 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, -
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року до суду надійшла заява зі ОСОБА_1 про скасування судового наказу виданого Хаджибейським районним судом міста Одеси від 10 липня 2025 року по справі № 521/11255/25, провадження 2-н/521/3448/25.
Так, згідно судового наказу Хаджибейського районного суду міста Одеси від 10 липня 2025 року по справі № 521/11255/25, суддею прийнято рішення про стягнення зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» заборгованість у розмірі -10 135,34 грн. та суму витрат по оплаті судового збору у розмірі 302,80 грн.
Заявник вважає, що судовий наказ підлягає скасуванню, оскільки вимоги стягувача щодо стягнення з нього заборгованості за надані житлово-комунальні послуги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки у нього немає жодних правовідносин з ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал». Жодного договору з цією організацією він не укладав. Окрім цього, з 2021 року взагалі за вказаною адресою не мешкає, а також не згоден з вартістю надання комунальних послу, які надає ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал».
Крім того, заяві про скасування судового наказу ОСОБА_1 просить поновити строк на подання заяви про скасування судового наказу.
Заявник зазначає, що про наявність судового наказу дізналася 14.11.2025 року.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Хаджибейським районним судом міста Одеси 10 липня 2025 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 10 135,34 грн. та судового збору у розмірі 302,80 грн. - повернуто заявнику без розгляду.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Хаджибейського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким поновити строк на подачу заяви про скасування судового наказу, скасувати судовий наказ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 дізнався про існування судового наказу 14.11.2025 року. П`ятнадцятиденний строк утворювався до 28.11.2025 року включно. Зважаючи на об`єктивні обставини, до яких відносяться: необхідність з`ясувати обставини, отримати копії документів, підготувати правову позицію та оформити заяву адвокатом/самостійно, її подачу поштою, звернення до суду 05.12.2025 року незначно перевищує строк.
Суд першої інстанції односторонньо застосував норму ч. 2 ст. 171 ЦІК України (повернення заяви про скасування судового наказу поданої після строку), не розглянувши клопотання про поновлення строку та не встановивши відсутність поважних причин. Таким чином порушено право на судовий захист та норму обов`язкового розгляду клопотання про відновлення строку.
Суд неправильно застосував положення ст. 170 ЦПК України та не врахував вимоги ч. 6 цієї статті про повернення неналежно оформленої заяви.
Суд не врахував матеріально-правові заперечення щодо вимог стягувача, що свідчить про недостатню увагу до захисту прав сторін та принципу матеріальної істини. Заявник стверджує, що він не має договірних правовідносин з ТОВ «НФОКС» (філія «ІНФОКСВОДОКАНАЛ») та що за вказаною адресою він не проживав із 2021 року. Ці твердження прямо пов`язані з обґрунтованістю претензій стягувача і підлягають перевірці. Повернення заяви про скасування наказу, як наслідок - уникнення судового розгляду по суті, фактично позбавляє ОСОБА_1 , можливості оскаржити підстави виникнення заборгованості і захистити свої права.
Суд, приймаючи постанову про повернення заяви, обійшовся без оцінки наявності у заяви достатніх передумов для розгляду питання по суті та не врахував суспільний інтерес у встановленні істини щодо законності стягнення коштів. Якщо у поданій заяві були технічні недоліки, логічним та законним є надання позивачу строку для усунення недоліків чи повернення з пропозицією усунути дефекти в строк, визначений судом, а не безумовне повернення без оцінки поважності причин пропуску строку.
ОСОБА_1 наразі проходить військову службу, що об`єктивно обмежує його можливість своєчасного звернення до суду та виконання процесуальних дій. Через службові обов`язки, мобільність та перебування у підрозділах, куди фізично складно потрапити, заявник не мав можливості своєчасно дізнатися про судовий наказ та подати заяву про його скасування у 15-денний строк, передбачений ст. 170 ЦПК України. Пропуск строку зумовлений об`єктивними, незалежними від нього обставинами, зокрема: виконанням військової служби, що ускладнює доступ до електронної пошти, інтернету, мобільного зв?язку; неналежним повідомленням про судовий розгляд; відсутністю належної комунікації з судом. Ці обставини фактично унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини відповідають усталеній практиці Європейського суду з прав людини щодо поважності причин пропуску строків.
Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 09.06.2026 року о 16:00 годину учасники справи не з`явилися, причини неявки не повідомили, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотали, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, усвідомленість учасників справи, які не з`явились до суду, обізнаність про розгляд справи, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Повертаючи заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Хаджибейським районним судом міста Одеси 10 липня 2025 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 10 135,34 грн та судового збору у розмірі 302,80 грн без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , про існування судового наказу від 10.07.2025 року, стало відомо 14.11.2025 року, заяву про скасування судового наказу було направлено до суду поштою 05.12.2025 року, та надійшла заява до суду 09.12.2025 року, таким чином, п`ятнадцятиденний строк на подачу заяви про скасування судового наказу тривав з 14 листопада 2025 року до 28 листопада 2025 року (включно). Окрім цього, клопотання не обґрунтоване неналежними доказами, які, в свою чергу, свідчать про неповажність причин пропуску строку.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Метою спрощених судових процедур є швидкий розгляд безспірних питань, правовідносини сторін у яких не викликають сумніву, та у яких фактичні обставини справи та визначеність у правовідносинах учасниками цих правовідносин не оспорюється.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року в справі № 760/6860/17-ц (провадження № 61-31915св18) вказано, що наказне провадження за своєю сутністю призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника.
Статтею 169 ЦПК України передбачено, що після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного.
Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.
Копія (текст) судового наказу, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, разом з додатками надсилаються фізичній особі - боржнику на адресу, зазначену в документах, передбачених частиною шостою статті 165 цього Кодексу, а боржнику - юридичній особі чи фізичній особі підприємцю за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 272 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 272 ЦПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Статтею 170 ЦПК України передбачено форму і зміст заяви про скасування судового наказу та строки її подання.
Відповідно до частин 1-5 статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.
Заява про скасування судового наказу має містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника для фізичних осіб-громадян України; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника боржника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) наказ, що оспорюється; 5) зазначення про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача.
Заява підписується боржником або його представником.
До заяви про скасування судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника боржника, якщо заява подається таким представником; 3) клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.
Відповідно до частини 6 статті 170 ЦПК України у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.
Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 зазначено про оскарження ним судового наказу Хаджибейського районного суду міста Одеси від 10 липня 2025 року по справі № 521/11255/25, вказано найменування сторін, суд, до якого подано відповідну заяву, наведено обґрунтування вимог та заявлено клопотання про поновлення строку, сплачено судовий збір.
Отже, вимоги процесуального законодавства передбачені частинами 1 -5 статті 170 ЦПК щодо належного оформлення заяви про скасування судового наказу, заявником було дотримано.
Проте, повертаючи заяву без розгляду, керуючись ч. 6 ст. 170 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини щодо дотримання вимог процесуального законодавство заявником, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення заяви без розгляду.
Крім того, заявником було заявлено клопотання про поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу Хаджибейського районного суду міста Одеси від 10 липня 2025 року, мотивоване тим, що про наявність оскаржуваного наказу йому стало відомо 14.11.2025 року.
Як вбачається з матеріалів справи, заяву про скасування судового наказу було направлено до суду поштою 05.12.2025 року, та надійшла заява до суду 09.12.2025 року.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний супровідний лист суду першої інстанції від 10.07.2025 року про направлення ОСОБА_1 копії судового наказу від 10.07.2025 року.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів вручення та отримання ОСОБА_1 копії судового наказу від 10.07.2025 року.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зазначено, що «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п. 29).
При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
Колегія суддів зауважує, що судовий наказ є незвичайним судовим рішенням, особливість якого полягає у тому, що він не підлягає оскарженню в апеляційному порядку (ч. 3 ст. 167 ЦПК України), відтак єдиним способом захисту прав інтересів боржника у такому випадку є звернення із заявою про скасування судового наказу та подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, ухвалене за наслідками перегляду заяви про скасування судового наказу.
В даному випадку, суд першої інстанції не надав належної оцінки добросовісності поведінки боржника, який вказав у заяві про поновлення строку, дату коли йому стало відомо про судовий наказ - 14.11.2025 року, зважаючи на те, що матеріали справи не містись доказів отримання ним судового наказу та фактично невідкладно звернувся із вказаною заявою до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції вказаним обставин не надав оцінку, належним чином не перевірив доводи клопотання про поновлення строку.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції проявив надмірний формалізм під час вирішення питання про поновлення строку та дійшов передчасного висновку про повернення заяви про скасування судового наказу без розгляду.
Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Хаджибейського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2025 року про повернення без розгляду заяви про скасування судового наказу скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, п. 3 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 — задовольнити частково.
Ухвалу Хаджибейського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2025 року – скасувати.
Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Хаджибейським районним судом міста Одеси 10 липня 2025 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 13.07.2026 року.

Головуючий         О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова