Справа № 541/1749/26
Номер провадження 2/541/1558/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
(заочне)
13 липня 2026 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Городівського О.А.,
за участю секретаря судового засідання Непокупної Л.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження в м. Миргороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1879474 від 04.05.2021 року, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 11 102,30 гривень та судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.05.2021 року між ТОВ «ФК «Верона» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1879474 у формі електронного документа з використанням електронного цифрового підпису, на умовах строковості, зворотності, платності.
На виконання умов договору Товариством було надано кредитні кошти у розмірі, шляхом перерахування на банківську карту № НОМЕР_1 , на 29 днів, на споживчі потреби, зі стандартною процентною ставкою 1,9% в день.
01.12.2023 року між ТОВ «ФК «Верона» та ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» було укладено договір факторингу №1-01/12/2023, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором №1879474 від 04.05.2021 року укладеним з ОСОБА_1 .
Позивач зазначає, що відповідач не виконав умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №1879474 від 04.05.2021 року, яка становить 11 102,30 грн., та складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 3299,40 грн., заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 7802,90 грн., та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн. 
10.06.2026 року до суду від представника позивача надійшла заява про розподіл/ відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій він просив стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. 
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14.05.2026 року справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (а.с. 44).
Представник позивача у позовній заяві не заперечує розглянути справу за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення.
Інших заяв та клопотань по справі не надійшло.
Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі, розумності строку".
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 04.05.2021 між ТОВ «ФК «ВЕРОНА» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1879474, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3300,00 грн строком на 29 днів, дата повернення кредиту 01.06.2021, із відсотковою ставкою 1,9 % на добу. 
ТОВ «ФК «ВЕРОНА» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну суму. Відповідач зі свого боку не виконав умови кредитного договору, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «ВЕРОНА».
01.12.2023 ТОВ «ФК «ВЕРОНА» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» був укладений договір відступлення права вимоги № 1-01/12/2023, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕРОНА» передав (відступив) ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн»» за плату, а ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн»» прийняв належні ТОВ «ФК «ВЕРОНА» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників до цього договору.
Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 1879474, станом на 20.02.2026 загальний розмір заборгованості становить 11 102,30 грн, яка складається: з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі - 3299,40 грн та простроченої заборгованості за відсотками в розмірі - 7802,90 грн.
Відповідач вказану заборгованість не погасив, тому у зв`язку із порушенням відповідачем умов кредитного договору, а також відповідно до статей 509, 526, 1054 ЦК України, ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн»» звернулось до суду із вказаним позовом.
Пунктом 1.4. Договору визначено, що процентна ставка за Кредитом становить 1,90% в день. Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму Кредиту, а уразі часткового погашення на непогашену частку.
Відповідно до п. 2.1. Договору, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на рахунок банківської платіжної картки позичальника протягом (3) трьох банківських днів з дати підписання договору.
Відповідно до п. 4.1 Договору, Позичальник зобов`язався повернути суму отриманого кредиту (грошові кошти, які Кредитодавець надав у кредит, а Позичальник отримав за цим договором), сплатити суму нарахованих процентів за користування кредитом у строки, визначені в Графіку платежів.
Відповідно до п. 9.4.1. Договору, Позичальник у разі неможливості виконати зобов`язання у встановлений строк має право ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати його повернення шляхом сплати не пізніше останнього дня строку користування кредитом суми не менше нарахованих та несплачених процентів. Після отримання Кредитодавцем такої суми заява Позичальника вважається поданою, а дія Договору автоматично продовжується на тих самих умовах на наступні 10 календарних днів. За умови своєчасної сплати всіх нарахованих процентів автопролонгація також здійснюється автоматично на 10 календарних днів без підписання додаткових угод. Таке продовження може застосовуватися необмежену кількість разів.
Відповідно до п. 9.4.2. Договору, автопролонгація застосовується також після настання дати погашення кредиту у разі неповернення суми кредиту та несплати або часткової сплати нарахованих процентів до закінчення строку дії Договору. У такому випадку продовження строку користування кредитом і строку дії Договору здійснюється автоматично з дня, наступного за запланованою датою повернення кредиту, без укладення додаткових угод.
Відповідно до п. 9.4.3. Договору, у разі несплати Позичальником заборгованості до запланованої дати повернення кредиту Договір вважається автоматично продовженим, а строк користування кредитом – подовженим на умовах, визначених підпунктами 9.4.3.1– 9.4.3.2.
Відповідно до п. 9.4.3.1. Договору, строк автопролонгації Договору та подовження строку користування кредитом становить 10 календарних днів, починаючи з дня, наступного за запланованою датою повернення кредиту.
Відповідно до п. 9.4.3.2. Договору, на період автопролонгації встановлюється підвищена процентна ставка у розмірі 2,9 % від суми кредиту за кожен день користування (1058,5 % річних). Таке продовження може застосовуватися неодноразово, але загальний строк автопролонгації не може перевищувати 70 календарних днів.
Відповідно до п. 9.4.4. Договору, продовження строку користування кредитом та строку дії Договору не є зміною його істотних умов, оскільки автопролонгація є відкладальною обставиною, порядок якої погоджений сторонами при укладенні Договору.
Відповідно до п. 9.4.5. Договору, передбачено можливість пролонгації після настання дати погашення кредиту та сплати процентів без підписання додаткових угод, якщо строк дії Договору закінчився та чергова автопролонгація не відбулася. У такому випадку строк користування кредитом і строк дії Договору автоматично продовжуються на кількість днів, визначену пунктами 9.4.1 та 9.4.2 Договору, у дату сплати Позичальником заборгованості за процентами та, за наявності, неустойки (пені, штрафів).
Відповідно до п. 9.4.6. Договору, після кожної пролонгації строку погашення заборгованості та строку дії Договору нова дата повернення кредиту зазначається в особистому кабінеті Позичальника.
Вказаний договір був підписаний з боку Товариства директором за допомогою кваліфікованого електронного підпису, а з боку Позичальника за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором G7740. 
Відповідно до довідки ТОВ « САНРАЙЗ ФІНАНС « від 19.03.2026, судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 ТОВ «ФК «ВЕРОНА» переведені кошти за кредитним договором 04.05.2021 у розмірі 3300,00 грн. на його картковий рахунок № НОМЕР_1 .
Судом також встановлено, що 01.12.2023 ТОВ «ФК «ВЕРОНА» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» був укладений договір відступлення права вимоги № 1-01/12/2023, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕРОНА» передав (відступив) ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн»» за плату, а ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн»» прийняв належні ТОВ «ФК «ВЕРОНА» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників до цього договору.
Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором на 20.02.2026 загальний розмір заборгованості становить 11 102,30 грн, яка складається: з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі - 3299,40 грн та простроченої заборгованості за відсотками в розмірі - 7802,90 грн.
Відповідач вказану заборгованість до теперішнього часу не погасив.
З урахуванням наведеного судом встановлено, що предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по отриманому та неповернутому кредиту, а також процентам за користування отриманими коштами.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частина друга статті 639 ЦК України визначає, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Порядок укладання договорів в електронній формі передбачений Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, в статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що Кредитний договір, який є предметом даного позову, та по якому позичальником є ОСОБА_1 укладений в електронній формі шляхом підписання його відповідачем одноразовим ідентифікатором G7740.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вказаний кредитний договір вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі, та укладення такого договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки. 
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором.
У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.
Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного 04.05.2021 між ТОВ «ФК «ВЕРОНА» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1879474, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3300,00 грн строком на 29 днів, дата повернення кредиту 01.06.2021, із відсотковою ставкою 1,9 % на добу. Відповідно до довідки ТОВ «САНРАЙЗ ФІНАНС» від 19.03.2026, судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 ТОВ «ФК «ВЕРОНА» переведені кошти за кредитним договором 04.05.2021 у розмірі 3300,00 грн. на його картковий рахунок НОМЕР_1 . 
Натомість відповідач не надав суду докази, які б спростовували, як факт надання кредиту в розмірі, визначеному договором.
Доказів погашення заборгованості по отриманому кредиту та нарахованим процентам в повному обсязі відповідачем також надано не було.
Щодо правомірності стягнення заборгованості на користь ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн»» суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Судом встановлено, що 01.12.2023 ТОВ «ФК «ВЕРОНА» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» був укладений договір відступлення права вимоги № 1-01/12/2023, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕРОНА» передав (відступив) ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн»» за плату, а ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн»» прийняв належні ТОВ «ФК «ВЕРОНА» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників до цього договору.
Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 1879474, станом на 20.02.2026 загальний розмір заборгованості становить 11 102,30 грн, яка складається: з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі - 3299,40 грн та простроченої заборгованості за відсотками в розмірі - 7802,90 грн.
Відповідач вказану заборгованість до теперішнього часу не погасив.
З урахуванням наведеного вище відповідач має непогашену заборгованість по Кредитному договору, який є предметом даного позову, перед ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн»».
Висновки суду за результатами розгляду справи
Щодо суті позовних вимог.
Відповідно до Постанови Верховної Ради та Прикінцевих положень ЦК України, перебіг позовної давності в країні було офіційно зупинено (поставлено на паузу) на період дії воєнного стану. Оскільки строк «заморозився» у лютому 2022 року, банк фактично не пропустив відведені йому 3 роки.
Отже, позовна давність до вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором не спливла.
Щодо законності нарахування позивачем відсотків відповідачу за користування кредитом, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного 04.05.2021 між ТОВ «ФК «ВЕРОНА» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1879474, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3300,00 грн строком на 29 днів, дата повернення кредиту 01.06.2021, із відсотковою ставкою 1,9 % на добу. Відповідно до довідки ТОВ «САНРАЙЗ ФІНАНС» від 19.03.2026, судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 ТОВ «ФК «ВЕРОНА» переведені кошти за кредитним договором 04.05.2021 у розмірі 3300,00 грн. на його картковий рахунок НОМЕР_1 . 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першоїстатті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Пунктом 1.2. Кредитного договору №1879474 від 04.05.2021 року визначено, що загальний розмір наданого кредиту (сума коштів, які Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові за цим Договором) складає 3300,00 грн.
Пунктом 1.3. Кредитного договору №1879474 від 04.05.2021 року передбачено, що строк, на який надається кредит, становить 29 календарних днів з моменту підписання цього Договору та перерахування (видачі) коштів Позичальнику, а саме: з 04.05.2021 року по 01.06.2021 року включно.
Разом з тим, судом встановлено, що умовами Договору передбачено автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація). Зокрема, відповідно до п.п. 9.4.2., 9.4.3., 9.4.3.1., 9.4.3.2. Договору, у разі неповернення Позичальником суми кредиту та несплати або часткової сплати нарахованих процентів до запланованої дати повернення кредиту, Договір автоматично продовжується на наступні 10 календарних днів без укладення додаткових угод, при цьому протягом такого строку застосовується підвищена процентна ставка у розмірі 2,9 % від суми кредиту за кожен день користування. Така автопролонгація може застосовуватися неодноразово, однак не більше ніж на 70 календарних днів у сукупності.
Оскільки матеріали справи свідчать про те, що станом на 01.06.2021 року відповідач не повернув суму кредиту та не сплатив нараховані проценти, відповідно до умов Договору з 02.06.2021 року настала автопролонгація строку користування кредитом із застосуванням підвищеної процентної ставки 2,9 % на день. Загальний строк автопролонгації відповідно до умов Договору не можу перевищувати 70 календарних днів.
Разом з тим, згідно з наданим розрахунком заборгованості, нарахування процентів за Договором здійснювалося по 28.07.2021 року включно.
Відповідно до п. 1.4. Договору, проценти за користування кредитом протягом основного строку кредитування нараховуються у розмірі 1,9 % від суми кредиту за кожен день користування, що становить 693,5 % річних. Після настання автопролонгації, відповідно до п. 9.4.3.2. Договору, застосовується підвищена процентна ставка у розмірі 2,9 % від суми кредиту за кожен день користування.
Враховуючи зазначене, розрахунок процентів має бути здійснений у наступному розмірі:
за період з 04.05.2021 року по 01.06.2021 року (29 календарних днів):
3300,00 грн * 1,9 % * 29 днів = 1818,30 грн;
за період автопролонгації з 02.06.2021 року по 28.07.2021 року (57 календарних днів):
3300,00 грн * 2,9 % * 57 днів = 5454,90 грн.
Загальний розмір процентів, нарахованих відповідно до умов Договору, становить:
1818,30 грн + 5454,90 грн = 7273,20 грн.
Враховуючи те, що зобов`язання не виконуються з вини відповідача та з урахуванням наведеного в мотивувальній частині обґрунтування позиції суду, з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн»» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №1879474 від 04.05.2021, станом на 20.02.2026 в загальному розмірі становить 10 572,60 грн., яка складається: з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі - 3299,40 грн та простроченої заборгованості за відсотками в розмірі - 7273,20 грн. 
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2535,40 грн. (95,23%) .
Крім того, позивач ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» 09.07.2025 року уклав договір №09/07/2025 про надання правової допомоги адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, пов`язаних з цією справою, позивач надав також Додаткову угоду №1 від 20.01.2026 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Пархомчука С.В.; довіреність адвоката Пархомчука С.В. від 09.07.2025 року; платіжну інструкція №2828 від 02.06.2026 року на суму 13000,00 грн; Акт про отримання правової допомоги від 02.06.2026 року.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України відшкодуванню підлягає не будь-яка допомога, а та, що пов`язана зі справою (представництво в суді, підготовка до її розгляду, збір доказів тощо). Відповідно до частини четвертої цієї ж статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
В свою чергу при встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
У цьому контексті слід зазначити, що факт погодження між адвокатським об`єднанням та клієнтом значного розміру гонорару сам по собі не є підставою для автоматичного стягнення цієї суми з іншої сторони спору. Домовленості між адвокатом і клієнтом не можуть визначати розмір компенсації судових витрат, якщо такий розмір є неспівмірним, невиправданим та суперечить принципу розумної необхідності. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що суд зобов`язаний здійснювати контроль за співмірністю таких витрат, забезпечуючи баланс прав сторін і запобігаючи будь-яким проявам непропорційного фінансового навантаження (див. постанови ВС у справах №907/357/16, №910/4881/18, №826/841/17).
Отже, згідно зі ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що заявлена представником позивача сума витрат на професійну правничу допомогу 13000,00 грн не відповідає критерію розумності, неминучості та співмірності, встановленому ст. 141 ЦПК України. Такий розмір витрат не відповідає характеру та складності спору, оскільки справа належить до категорії незначної складності, судова практика у цій категорії справ є усталеною, обсягу фактично виконаних у суді процесуальних дій, а також загальній практиці визначення гонорарів у подібних справах. Крім того, розмір витрат на професійну правничу допомогу 13000,00 грн є не спів мірним з ціною позову .
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що справедливим, обґрунтованим і таким, що відповідає реальній необхідності, є зменшення суми витрат на правничу допомогу до 4000,00 грн, що забезпечує належний баланс між правами та інтересами сторін, унеможливлює надмірне покладення фінансового тягаря на відповідача та відповідає стандартам, сформованим Верховним Судом.
Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 351-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , фактична адреса реєстрації, як ВПО:       АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн», юридична адреса: 01042, Україна, місто Київ, вулиця Саперне Поле, будинок, 12, інше, нежитлове приміщення 1008 , код ЄДРПОУ 44002941, заборгованість за Кредитним договором № 1879474 від 04.05.2021 в загальному розмірі 10 572 (десять тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні 60 копійок, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3299,40 грн, прострочена заборгованості за відсотками - 7273,20 грн. 
Стягнути з з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , фактична адреса реєстрації, як ВПО:       АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн», юридична адреса: 01042, Україна, місто Київ, вулиця Саперне Поле, будинок, 12, інше, нежитлове приміщення 1008, код ЄДРПОУ 44002941, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2535 (дві тисячі п`ятсот тридцять п`ять) 40 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя	  	О.  А.  Городівський