| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/48129/24 Суддя (судді) першої інстанції: Жукова Є.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя  Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві  про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку та виплаті їй пенсії з урахуванням кратності стажу роботи, а саме у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періодів роботи з 01.01.2004 по 15.04.2024, починаючи з моменту звернення 28.08.2024, а також зобов`язати відповідача перерахувати та виплачувати пенсію з урахуванням кратності зазначеного стажу роботи починаючи з 28.08.2024.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що робота в реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі за статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а посилання пенсійного органу на застосування цієї норми лише до стажу, відпрацьованого до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суперечить пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" останнього.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року позов задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні стажу роботи відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням кратності стажу роботи, а саме у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періодів роботи з 01.01.2004 по 15.04.2024 в комунальному некомерційному підприємстві "Тетіївська центральна лікарня", починаючи з моменту звернення 28.08.2024.
Суд першої інстанції виходив з того, що Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не встановлює обмежень щодо застосування статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" при обчисленні пільгового стажу, а передбачене цією статтею право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язане з набранням чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і не обмежується стажем роботи до 01.01.2004.
Не погодившись із зазначеним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
На обґрунтування скарги апелянт посилається на те, що страховий стаж обчислюється за даними системи персоніфікованого обліку та за загальним правилом враховується в одинарному розмірі, оскільки Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачає кратного зарахування періодів роботи після 01.01.2004. Водночас стаж роботи у закладах, визначених статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», може зараховуватися у подвійному розмірі лише до 31.12.2003.
Апелянт також зазначає, що пільговий характер стажу за відповідні періоди має підтверджуватися уточнюючою довідкою, виданою підприємством у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, при цьому довідка КНП «Тетіївська центральна лікарня» від 15.04.2024 № 128 підтверджує пільговий стаж лише за період з 05.04.2001 по 31.12.2003. За таких обставин, на думку апелянта, обчислений позивачу страховий стаж у розмірі 50 років 9 місяців 6 днів є правильним, а підстав для його збільшення шляхом подвійного зарахування роботи після 01.01.2004 немає.
Крім того, апелянт вважає, що оскаржувані дії вчинено в межах наданих Пенсійному фонду повноважень та відповідно до вимог Положення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, і Порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За даними трудової книжки від 21.04.1976 НОМЕР_1 і довідки комунального некомерційного підприємства "Тетіївська центральна лікарня" Тетіївської міської ради від 15.04.2024 № 128 ОСОБА_1 з 05.04.2001 по 15.04.2024 працювала в цьому закладі на посаді лаборанта відділення реанімації та на посаді лаборанта відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії.
28.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням кратності стажу роботи.
Листом від 25.09.2024 № 37551-36460/П-02/8-2600/24 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що згідно з довідкою комунального некомерційного підприємства "Тетіївська центральна лікарня" від 15.04.2024 № 128 період роботи з 05.04.2001 по 31.12.2003 зараховано у подвійному розмірі за статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", страховий стаж становить 50 років 9 місяців 6 днів, а підстав для зарахування роботи за статтею 60 цього Закону у подвійному розмірі з 01.01.2004 немає.
Отже, обставини роботи позивача в реанімаційному відділенні та у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії закладу охорони здоров`я протягом усього періоду з 05.04.2001 по 15.04.2024 сторонами не оспорюються, а спір зводиться до єдиного правового питання: чи поширюється передбачене статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" подвійне зарахування стажу на періоди роботи після 01.01.2004.
Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 цього Закону визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Абзацом третім частини четвертої статті 24 цього Закону передбачено, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Відповідно до пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII установлено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Наведені норми колегія суддів оцінює у сукупності. Пункт 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зберіг чинність положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, а стаття 60 останнього не скасована і діє в редакції Закону України від 03.08.2021 № 1667-IX. Пільгове (подвійне) обчислення стажу за статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є саме пільгою по обчисленню стажу в межах інституту пенсії за віком на пільгових умовах, а тому охоплюється тим застереженням, яке містять і абзац третій частини четвертої статті 24, і пункт 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Жодна з цих норм не обмежує дію статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" 31 груднем 2003 року.
Такий висновок узгоджується зі сталою практикою касаційного суду. У постанові від 11 лютого 2025 року у справі № 420/8637/24 Верховний Суд зазначив: "Таке правове регулювання визначає, що положення Закону №1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій". У цій самій постанові Верховний Суд дійшов висновку: "За правилами статті 60 Закону №1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі". Предметом справи № 420/8637/24 був перерахунок розміру раніше призначеної за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії з урахуванням подвійного зарахування періоду роботи з 01.01.2004 по 02.10.2016, і Верховний Суд скасував постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові та залишив у силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17 та від 27 квітня 2023 року у справі № 160/14078/22.
Стосовно характеру відділень, у яких працював позивач, у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 462/1713/17 Верховний Суд зазначив: "Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 8 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії". У цій самій постанові Верховний Суд врахував роз`яснення, надані Міністерством охорони здоров`я України і Міністерством праці та соціальної політики України листами від 28.05.2002 № 10.02.11/450 та від 21.06.2002 № 02-886з-08, за якими період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховується до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і залишив без задоволення касаційні скарги двох пенсійних органів на судові рішення про подвійне зарахування періоду роботи з 26.10.1993 по 10.07.2016, тобто періоду, наскрізного через 1 січня 2004 року.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
А отже, доводи апелянта про врахування страхового стажу в одинарному розмірі та про обмеження дії статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" 31 груднем 2003 року ґрунтуються на вибірковому застосуванні частини четвертої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" без урахування пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" цього Закону і прямо суперечать наведеним висновкам Верховного Суду, які є обов`язковими для врахування судом.
Довід апелянта про уточнюючу довідку колегія суддів відхиляє. Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Довідка комунального некомерційного підприємства "Тетіївська центральна лікарня" від 15.04.2024 № 128 підтверджує факт роботи позивача на посадах лаборанта відділення реанімації та лаборанта відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії протягом усього періоду з 05.04.2001 по 15.04.2024, і цього факту апелянт не заперечує. Визначення того, у якому розмірі - одинарному чи подвійному - підлягає зарахуванню підтверджений роботодавцем стаж, є питанням застосування статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", тобто належить до компетенції пенсійного органу і суду, а не до компетенції роботодавця. Обмеження, яке апелянт вбачає у довідці, є не позицією закладу охорони здоров`я щодо характеру роботи, а відтворенням тієї самої правової позиції відповідача про рубіж 31.12.2003, правильність якої і є предметом цього спору.
Показовим є те, що період роботи з 05.04.2001 по 31.12.2003 на тих самих посадах і в тому самому закладі відповідач зарахував позивачу у подвійному розмірі за статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" самостійно. Тим самим відповідач визнав і належність відділень, у яких працював позивач, до перелічених у цій статті, і те, що посада лаборанта не перешкоджає подвійному зарахуванню. Таким чином, жодних фактичних перешкод для застосування статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до періоду з 01.01.2004 по 15.04.2024 матеріали справи не містять, а відмова відповідача ґрунтується виключно на помилковому тлумаченні норм права.
Довід апелянта про вчинення оскаржених дій у межах повноважень, визначених Положенням, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, і Порядком, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, предмета спору не стосується. Позивач не заперечує компетенцію Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на розгляд заяви про перерахунок пенсії, а протиправність дій відповідача суд першої інстанції встановив за критерієм відповідності закону, а не за критерієм компетенції.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Правомірності відмови в перерахунку пенсії з урахуванням подвійного зарахування стажу за період з 01.01.2004 по 15.04.2024 відповідач не довів ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що робота позивача в комунальному некомерційному підприємстві "Тетіївська центральна лікарня" у період з 01.01.2004 по 15.04.2024 підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в перерахунку пенсії з урахуванням такого зарахування є протиправною, а право позивача на соціальний захист, гарантоване частиною першою статті 46 Конституції України, порушено саме відповідачем і підлягає захисту в обраний позивачем спосіб.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з частиною першою статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 20 серпня 2026 року)