Суддя Маркосян М. В. 

Справа № 644/11386/25 
Провадження № 2/644/3700/26 
27.07.2026

Рішення
Іменем України 

27 липня 2026 року        м. Харків
Індустріальний районний суд м. Харкова в складі
головуючої судді – Маркосян М.В.,
за участю секретаря судового засідання – Скорик Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, абонентської плати за Індивідуальними договорами,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання а також супутні послуги з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних в сумі 85872,15 грн. та судовий збір.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що згідно з рішенням Харківського міськвиконкому № 1186 від 20.12.2006 «Про визначення виконавців послуг у житловому фонді м. Харкова» КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У період з березня 2007 року по червень 2022 року КП «Харківські теплові мережі» здійснювало технічне та аварійне обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Харкова на підставі укладеного договору з балансоутримувачем зазначеного житлового фонду КП «Жилкомсервіс».
Відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого опалення. Відповідачі оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та супутні послуги не здійснюють, внаслідок чого станом на 31.10.2025 за ними виникла заборгованість у загальному розмірі 85872,15 грн (з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат), яку позивач просить стягнути в судовому порядку.
Процесуальні дії суду. 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Харкова від 09.12.2025 було відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні.
Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Харкова від 19.02.2026 у справі №644/11386/25 позовні вимоги було задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість з централізованого опалення, постачання гарячої води, абонентської плати за Індивідуальними договорами, за період з 01.10.2016 по 31.10.2025 у розмірі 83517,30 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 709,19 грн. та інфляційні втрати за час прострочення у розмірі 1645,66 грн., а всього 85872,15 грн., стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму судових витрат у справі в розмірі 1271,20 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму судових витрат у справі в розмірі 1271,20 грн.
23.03.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про скасування заочного рішення у справі №644/11386/25.
Ухвалою Індустріального районного суду м.Харкова від 21.04.2026 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 19 лютого 2026 року у справі №644/11386/25 було задоволено. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Харкова у справі №644/11386/25 від 19 лютого 2026 року було скасовано, призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні.
Заяви по суті справи.
Від відповідачки, ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона частково заперечувала щодо позову та зазначила про те, що частина вимог заявлена поза межами строку позовної давності, надані позивачем розрахунки заборгованості є внутрішніми односторонніми документами позивача та не можуть безумовно підтверджувати фактичний обсяг спожитих послуг, правильність застосованих тарифів, періодичність нарахувань та правомірність визначення суми боргу., однак в той же час своїх контррозрахункив не надала, так само не зазначила в чому саме є невірними застосовані тарифи та обсяг послуг. в чи Крім того, зазначила про те, що ОСОБА_2 фактично не проживає у спірному житлі з 2021 року та перебуває за межами України.
Від КП «ХТМ» надійшли додаткові пояснення у справі, в яких позивач зазначив, що стосовно того, що ОСОБА_2 не проживає в житлі за адресою не має значення, оскільки ОСОБА_2 , добровільно та свідомо визначила своє місце реєстрації за адресою АДРЕСА_1 та є зареєстрованою на момент звернення позивача до суду. Лічильник обліку гарячої води в квартирі АДРЕСА_2 – не встановлений, тому нарахування за постачання гарячої води відбувається за нормами споживання. Житловий будинок АДРЕСА_3 , обладнаний загально будинковим приладом обліку витрат теплової енергії на потреби опалення з 01.10.2016року. Нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії виконується за показаннями приладу обліку пропорційно опалюваним площам квартир. Нарахування виконується протягом опалювального сезону.
Також, зазначили, що на думку позивача період нарахування заборгованості з 12 березня 2017р. не виходить за межі позовної давності і сума заборгованості починаючи з 12.03.2017 становить 59 531,39 грн. Решта позовних вимог залишається без змін та підтримуються позивачем у повному обсязі.
Інших заяв, клопотань, пояснень до суду не надходило. 
У судове засідання учасники не з`явились, повідомлялись про судовий розгляд належним чином, через електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами
На підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, відповідачів на підставі наявних доказів, з урахуванням поданих до суду заяв по суті справи. У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Обставини встановлені судом.
Розглянувши матеріали позову, відзив, додаткові заяви, пояснення відповідача, суд встановив такі обставини та факти.
Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою : АДРЕСА_1 , як зазначено в Довідці з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 18.11.2025, за період в який була нарахована заборгованість відповідачі були споживачами послуг КП «ХТМ» за зазначеною адресою.
Будинок відповідачів облаштовано системою централізованого опалення та гарячого водопостачання. 
Згідно відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, за абонентське обслуговування за адресою відповідачів за період з 01.10.2016 по 31.10.2025 позивачем нарахована заборгованість у загальній сумі 83517,30 грн., яка складається з
61014,75 грн. заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.10.2016 по 31.10.2025;
1205,40 грн. заборгованості за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.10.2025;
20598,51 грн. заборгованості за послугу з постачання гарячої води за період з 01.10.2016 по 31.10.2025;
698,64 грн. заборгованості за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.10.2025.
Правове обґрунтування та висновки суду.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно до п.18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Згідно з п. 17, 18, 20, 30 Правил надання населенню послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Споживач (індивідуальний споживач) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно зі ст.24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання.
Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.
За вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 683/2743/15-ц, провадження № 61-33787св18; від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).
Зважаючи, що відповідачем неналежним чином виконано обов`язки зі сплати комунальних послуг, за відсутності доказів ненадання чи неналежного надання послуг з теплопостачання, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, заявлені в межах позовної давності та абонентської плати за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії. 
Нарахування за абонентське обслуговування відбувається відповідно до закону України «Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017року №2139-V111(із змінами), Постанов КМ України від 21.08.2019року №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами», від 21.08.2019року №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», від 11.12.2019року №1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води».
Отже, передумовою стягнення з особи заборгованості за абонентську плату за індивідуальними договорами є факт наявності такого договору між надавачем послуги та споживачем, а, також те, що особа взагалі є споживачем певної послуги. 
Позивачки зареєстрували своє місце проживання за адресою  АДРЕСА_1 , а отже є споживачами комунальних послуг за зазначеною адресою, вони не звертались до позивача із заявами про коригування нарахувань за надані їм послуги відповідачі до КП «Харківські теплові мережі» - не звертались. Частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Тобто, за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», особи, місце проживання яких зареєстроване у квартирі у встановленому законом порядку, зобов`язані нести витрати по оплаті наданих житлово-комунальних послуг., які нараховувались позивачем за встановленим нормами та тарифами.
Стосовно заборгованості, нарахованої відповідачам за теплопостачання, заборгованості за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії, заборгованості за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період відповідачкою було заперечено нарахування заборгованості, оскільки, на її думку розрахунки позивача є незрозумілими та непідтвердженими.
Однак, суд зважає на те, що позивачем було надано розрахунок сум як щодо нарахувань за теплопостачання та гаряче водопостачання, які містять період, особовий рахунок, суму нарахувань, враховані перерахунки та зменшення, а також наявність та відсутність сплат за певний період. Це ж стосується і нарахувань за абонентську плату.
Як вже зазначалось, позивач по справі КП «Харівські теплові мережі» є організацією, що забезпечує та надає послуги з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання та внутрішньо будинкових систем постачання гарячої води. Технічне обслуговування складається з комплексу робіт, спрямованих на підтримку справності елементів систем чи завданих параметрів та режимів роботи обладнання внутрішньобудинкових систем за допомогою огляду, налагодження, регулювання і випробування систем, заміни швидкозношуваних елементів, заправки витратними матеріалами змащення тощо (Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2019 року № 219).
Обов`язок щодо здійснення контролю за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових мереж та вжиття заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій покладено на Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», а обов`язок оплати у споживача виникає по факту здійснення контролю та обслуговування внутрішньобудинкових мереж та включається до єдиного рахунку, який виставляється споживачам багатоквартирного будинку пропорційно опалювальній площі квартири споживача (як щодо систем теплопостачання, так і щодо систем постачання гарячої води).
Нарахування за абонентське обслуговування відбувається відповідно до закону України «Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017року №2139-V111(із змінами), Постанов КМ України від 21.08.2019року №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами», від 21.08.2019року №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії».
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В п. 79 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 зазначено, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
У постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 зазначено, що оскільки стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача, та враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.
Відповідачем не наданий альтернативний розрахунок суми, яка, на думку відповідача повинна була бути нарахована позивачем, докази оплати зазначених послуг відповідачем також не надані. Отже, суд вважає, що суми, які були нараховані позивачем щодо абонентської плати за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії, за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання є обґрунтованими та підлягають стягненню.
Щодо позовної давності.
Представником відповідача та відповідачем було заявлено клопотання про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за позовною заявою.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263, 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме, продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон №540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.
Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом №540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі №910/18489/20 (провадження №12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.
Поряд із цим, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон №2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон №2102-IX набрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08.11.2023 №3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон №3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
При цьому суд враховує, що 04.09.2025 в набув чинності Закон України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14.05.2025 №4434-IX, який відновлює перебіг строків позовної давності. З розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу виключено норму, що зупиняла строки на час воєнного стану (пункт 19).
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено спочатку з 20.04.2020 року, а потім від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився до 04.09.2025 року.
Позовна заява була до суду АТ «ХТМ» 02.12.2025 тобто після того, як було відновлено перебіг строку позовної давності. 
Згідно зі статтею 263 ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється, зокрема, у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; а, також, у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Як вважає суд, з 30 січня 2024 року по 04 вересня 2025 року перебіг позовної давності зупинявся, строк позовної давності за цей період, який дорівнює 583 дням не враховується в загальний трирічний строк позовної давності, отже, суд вважає, що застосуванню підлягає позовна давність, відносно позовних вимог, трирічний строк за якими сплинув станом на дату подання позову позивачем плюс 583 дні на яких строк позовної давності був зупинений протягом періоду дії воєнного стану. Для позовної заяви АТ «ХТМ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вимоги, які заявлені поза межами позовної давності це вимоги, які виникли до 28.04.2021 року., тобто вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за централізоване опалення за період до травня 2021 року заявлені з пропуском строку позовної давності. 
Позовні вимоги щодо заборгованості за гарячу воду хоч і заявлені в позові за період з 2016 року, однак, згідно з розрахунками позивача ця заборгованість виникла в червні 2022 року та охоплює період з 06.2022 по 11.2025, так само і позовні вимоги з абонентської плати за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії та гарячої води заявлені в межах строку позовної давності., як і вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які розраховані наростаючим підсумком до січня 2022 року включно. 
Судом самостійно, виходячи із нарахувань позивача, не спростованих відповідачем, здійснено обрахунок заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, які подані позивачем в межах строку позовної давності, які складають 21267,40 грн. (заборгованість за теплопостачання за період з жовтня 2022 по жовтень 2025 року).
В іншій частині вимоги щодо стягнення заборгованості за теплопостачання задоволенню не підлягають в зв`язку з пропуском позивачем позовної давності. 
Таким чином, у підсумку, стягненню з відповідачів підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 21267,40 грн. за період з 06.2022 по 11.2025, 1205,40 грн. заборгованості за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.10.2025; 20598,51 грн. заборгованості за послугу з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.10.2025, 698,64 грн. заборгованості за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.10.2025., всього на суму 43769,95 грн., також 3% річних та інфляційні втрати. 
Розподіл судових витрат. 
У відповідності до п.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та понесені витрати на відправку відповідачкам позовної заяви з додатками в розмірі 120,00 грн.
Оскільки суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову, і відповідно часткову відмову у його задоволенні, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно задоволеним вимогам, позовна заява підлягає задоволенню на 53,71%, отже на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів сума судових витрат в розмірі 1365,61 грн. 
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 5, 6, 10, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість з централізованого опалення, постачання гарячої води, абонентської плати за Індивідуальними договорами, за період з 01.05.2021 по 31.10.2025 у розмірі 43769,95 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 709,19 грн. та інфляційні втрати за час прострочення у розмірі 1645,66 грн., а всього 46124,80 грн.
В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму судових витрат у справі в розмірі 682,80 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму судових витрат у справі в розмірі 682,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування учасників справи:
Позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, код ЄДРПОУ 31557119.
Відповідачі – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )
Повне судове рішення складене 27.07.2026 р.

Суддя     Марина МАРКОСЯН