СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2026 року Справа № 480/8577/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелета С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, і просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 22.03.1978 по 17.08.1981 до стажу роботи для обчислення розміру пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 22.03.1978 по 17.08.1981 для обчислення та перерахувати пенсію, починаючи з 06.10.2025. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Сумській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Представник позивача звернувся до відповідача із заявою від 06.10.2025 про зарахування до трудового стажу, періоду роботи з 22.03.1978 до 17.08.1981, однак листом від 17.10.2025 за № 1800-0202-8/41091 відповідач повідомив про неможливість зарахування до страхового стажу вказаного періоду діяльності, оскільки має місце виправлення у даті звільнення, а також не ідентифікується печатка організації, з якої його звільнено. Позивач вважає що відповідальність за заповнення трудової книжки покладається на роботодавця, а відтак відмова у призначенні пенсії є протиправною та такою, що порушує його право на пенсійне забезпечення та отримання пенсійних виплат.
Відповідач повідомлявся про розгляд даної справи належним чином, проте заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надав.
Однак на виконання ухвали суду від відповідача надійшли витребувані документи.
Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Судом відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінню Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Дані обставини не є спірними та сторонами не заперечуються. 
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 06.10.2025 (а.с. 14), щодо перерахунку пенсії в якій просить зарахувати період роботи позивача з 22.03.1978 до 17.08.1981 до страхового стажу для обчислення розміру пенсії, та здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії. 
Відповідач листом від 17.10.2025 за № 18000202-8/41091 (а.с. 15) повідомив відповідача про відмову у перерахунку пенсії та зарахуванні до стажу оскаржуваного періоду у зв`язку з виправленням у трудовій книжці позивача дати звільнення, та не можливістю ідентифікувати печатку організації, з якої його звільнено (а.с 11 зворот. стор.).
Не погоджуючись із відмовою у перерахунку пенсії від 17.10.2025, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Конституції України).
Закон України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За змістом п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
За приписами п.1 ч.1 ст.9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.
Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Так, підставою не зарахування до загального стажу роботу позивача за період роботи позивача з 22.03.1978 до 17.08.1981 згідно трудової книжки НОМЕР_1 відповідачем у листі від 17.10.2025 №1800-020-8/41091 зазначено, що має місце виправлення у даті звільнення, а також не ідентифікується печатка організації, з якої було звільнено позивача.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV).
За змістом ч.1 ст.26 Закону України № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.
Згідно ст.62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, ст.48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).
Так, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 “Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній” встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
Суд зазначає, що на момент заповнення трудової книжки позивача була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162 (надалі - Інструкція №162).
Підпунктом 1.1 Інструкції №162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.
Згідно пп.2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції №162).
Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).
Положеннями п.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За змістом п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Крім того, суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Разом із тим, підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи згідно трудової книжки позивача стала та обставина, що на записі про звільнення у трудовій книжці є виправлення, а також нечітко зазначено печатка підприємства, яка вносила запис про звільнення позивача.
Відтак у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 у графі 2 запису №11 наявне виправлення щодо місяця звільнення. Разом з тим записи трудової книжки, що стосуються спірного періоду роботи, містять усі необхідні відомості, а саме: дату прийняття позивача на роботу, найменування посади, дату звільнення, а також реквізити документа, на підставі якого внесено відповідний запис. Зокрема, у графі 4 трудової книжки зазначено наказ №31к від 24.08.1981, на підставі якого внесено запис про звільнення, що підтверджує звільнення позивача із займаної посади у серпні 1981 року.
Наведене спростовує будь-які сумніви у можливому маніпулюванні з цими записами. Тобто, суд вважає такі записи належними та допустимими доказами для підтвердження трудового стажу позивача в спірний період.
Щодо нечитабельності печатки підприємства в записі про звільнення з роботи, то суд зазначає, що відтиск печатки на записі про звільнення (запис №11) проставлений у 1981 році, а тому з часом міг втрати чіткість та первинний вигляд, при цьому не може спростувати факт роботи позивача на підприємстві у спірний період.
Суд звертає увагу на тому, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів на підприємстві.
Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги про скасування спірного рішення підлягають задоволенню.
Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зарахування до страхового стажу за період 22.03.1978, оскільки, як вбачається з розрахунку страхового стажу позивача (а.с. 32), зазначена дата вже врахована при обчисленні страхового стажу. При цьому 22.03.1978 є одночасно датою закінчення періоду роботи позивача з 08.02.1978 до 22.03.1978 (записи №7-8 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 ) та датою початку спірного періоду роботи з 22.03.1978 до 17.08.1981 (записи №9-11 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 ), у зв`язку з чим у цій частині зазначені періоди перетинаються, а повторне зарахування до страхового стажу позивача календарного дня 22.03.1978 призвело б до подвійного обліку одного й того самого періоду страхового стажу. Таким чином, право позивача на зарахування ГУ ПФУ в Сумській області до страхового стражу періоду роботу за 22.03.1978 не порушено. 
За таких обставин, суд, із урахуванням вимог ст. 9 КАС України, вважає за необхідне обрати належний спосіб захисту порушених прав позивача, та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 23.03.1978 до 17.08.1981 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 23.03.1978 до 17.08.1981 та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії з 06.10.2025 з урахуванням раніше виплачених сум.
Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, яким було прийнято спірне рішення, суму судового збору, сплачену при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 23.03.1978 до 17.08.1981.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43, код ЄДРПОУ 21108013) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) період роботи з 23.03.1978 до 17.08.1981 та провести перерахунок та виплату пенсії з 06.10.2025 з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43, код ЄДРПОУ 21108013) суму судового збору в розмірі 968,96 грн.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   С.М. Гелета