| 1 | Справа № 335/1614/26  2/335/1532/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року       м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
секретаря судового засідання Філатової О.О.,
представника відповідача адвоката Демченко Н.М.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом приватного підприємства «УКРІНВЕСТ-БЮРО», в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича, до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:
Приватне підприємство «УКРІНВЕСТ-БЮРО», в особі представника адвоката Войтовича Є.М., звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності.
В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що ПП «УКРІНВЕСТ-БЮРО» є власником 271/1000 у праві власності на будівлю АДРЕСА_1 .
В даний момент стало відомо про те, що у нього існують перешкоди у користуванні власністю.
05.03.2001 ТОВ «Україно-Ізраїльське підприємство «ДБС-груп» за біржовою угодою купівлі-продажу № 1444133 придбав у відповідача ТОВ «СП МДМ» 9/25 частин будівлі їдальні (корпус № 8) інвентарний № 1000094 за адресою: АДРЕСА_2 , в які входять конкретні приміщення.
За умовами договору приміщення коридору № 52 приміщення підвалу залишається в спірному користуванні сторін.
В травні 2023 позивачу стало відомо про те, що право власності на коридор № 52 в будівлі інв. № 1000094 по АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 .
Вказує, що як виплаває з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності виникло на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 02.12.2015, яке було видане Запорізьким міським управлінням юстиції. Зареєстрував право реєстратор Запорізького міського управління юстиції Шаповалов О.Є. на підставі рішення № 13452614 від 30.05.2014. Вважає, що законним таке виникнення бути не може. Самостійним об`єктом нерухомого майна місце загального користування нежитлових будинків бути не може. Крім того, як випливає із відомостей реєстру, для державної реєстрації, яка відбулася 30.04.2014, було подане свідоцтво, яке видане 02.12.2015, що є неможливим.
Таким чином, з боку відповідача СП «МДМ» вбачається порушення умов договору купівлі-продажу від 05.03.2001 в частині визначення режиму прав на № 52 в будівлі інв. № 1000094 по пр. Маяковського, 11 в м. Запоріжжі. Посилаючись на викладене, просить усунути ПП «УКРІНВЕСТ-БЮРО» перешкоди у користуванні спільною власністю шляхом скасування запису № 5851129 від 30.05.2014 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на коридор № 52 в будівлі інв. № 1000094 по АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача понесені судові витрати.
16.02.2026 ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
30.03.2026 представник відповідача адвокат Демченко Н.М. подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила відмовити у задоволенні позовної заяви.
16.04.2026 ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про залучення у справі третіх осіб, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі директора та представника ПП «УКРІНВЕСТ-БЮРО», на підставі наявних у суду матеріалів. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, від позову не відмовляється, предмет і підстави позову не змінюють. 
В судовому засіданні представник відповідача адвокат Демченко Н.М. просила в позові відмовити, з підстав викладених у відзиві. Також, надала до суду заяву із додатками та просила стягнути з позивача на користь позивача витрати на професійну допомогу.
Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.
Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Судом встановлено, що приміщення № 52 належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується виданим державним реєстратором Запорізького міського управління юстиції Білай О.П. свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 02.12.2015 р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 02.12.2015 р., а також, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.03.2014 року у справі 808/793/14. 
Вказане приміщення належало на праві власності ТОВ «ЗТЛ», яке на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.2006, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. (рег. № 2485) у 2006 році придбало вказане приміщення у підприємства ТОВ «СП МДМ». 
Згідно доданого до позову договору міни від 25.04.2018 р., на яке ПП «УКРІНВЕСТ-БЮРО» посилається як на підставу виникнення у нього права власності на приміщення вищезазначеної будівлі, приміщення № 52 не є предметом цього договору. 
Як вбачається з договору купівлі-продажу від 05.03.2001, який був укладений між ТОВ «Українсько-ізраїльське підприємство «ДБС Груп» та ТОВ «СП МДМ», ПП «УКРІНВЕСТ-БЮРО» не є стороною цього договору, а, відповідно, жодні права та обов`язки позивача ПП «УКРІНВЕСТ-БЮРО» цей договір не встановлює та не може міг встанлювати. 
ТОВ «Українсько-ізраїльське підприємство ДБС «Груп» не мало жодних повноважень без волі власника будь-яким чином розпоряджатися та/або передавати у користування приміщення № 52. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.11.2006 року у справі № 6/312д/06, яке було залишено без змін Постановою Вищого Господарського суду України від 08.02.2007 р. було досліджено питання прав власності сторін за договором купівлі продажу від 05.03.2001 року між ТОВ «Українсько-ізраїльське підприємство ДБС «Груп» та ТОВ «СП МДМ».
Цими рішеннями встановлено, що приміщення 52 у вищезазначеній будівлі належить на праві власності ТОВ «СП МДМ», а також що (цитата): «на основании договора купли продажи от 05.03.2001 г. Украинско-израильскому предприятию ДБС «Груп» переходит 9/25 части инвентарного номера 1000094 (помещения АДРЕСА_3 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 )». 
Постановою Вищого господарського суду України від 08.02.2007 року у справі № 6/312д/06 за участі сторін ТОВ «СП МДМ», ТОВ «ЗТЛ» та ТОВ «УІП ДБС «Груп» встановлено наступне: «Визначення часток будівлі кожного власника конкретно визначених приміщень не є правовою підставою для визначення цих приміщень спільним майном». Отже, кожен є власником того нерухомого майна, яке отримало (набуло) у власність. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Отже, у ПП «УКРІНВЕСТ-БЮРО» відсутні порушені права, які вимагають захисту. Слід зазначити, що ОСОБА_2 , який є директором позивача ПП «УКРІНВЕСТ БЮРО» був директором та учасником товариства «Українсько-ізраїльське підприємство ДБС «Груп». 
ОСОБА_2 , як директором ТОВ «Українсько ізраїльське підприємство ДБС «Груп», був підписаний договір купівлі-продажу від 05.03.2001, що свідчить про те, що ОСОБА_2 обізнаний про відсутність у ПП «УКРІНВЕСТ-БЮРО», права спільної власності на приміщення № 52. 
Відповідно, заявлена представником позивача ОСОБА_3 вимога про усунення перешкод у користуванні належною ПП «УКРІНВЕСТ-БЮРО» власністю шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на приміщення № 52, є безпідставною. 
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Перелік підстав виникнення права власності наведений у главі 24 ЦК України, ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Позивач не надав жодного передбаченого законодавством правовстановлюючого документу на приміщення № 52. 
Частина 2 ст. 382 ЦК України, є нормою закону, яка встановлює набуття права спільної сумісної власності власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному житловому будинку. 
ОСОБА_1 придбав в одноособову власність приміщення № 52, яке не знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та не є приміщенням загального користування багатоквартирного житлового будинку. Відповідно, посилання позивача на положення ч. 2 ст. 382 ЦК України в обґрунтування свого позову є також безпідставними.
Що стосується посилання позивача на постанову Верховного Суду від 14.04.2021 року у справі № 335/9926/18. 
Згідно положень 9) ч. 1 ст. 27, ч. 2 ст. 31-1 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою набуття особою права власності може бути лише судове рішення, що набрало законної сили, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. 
Постанова Верховного Суду від 14.04.2021 року не передбачає визнання за ПП «УКРІНВЕСТ-БЮРО» (набуття ним) права спільної власності на якесь нерухоме майно в будівлі за вищезазначеною адресою. Також цією постановою взагалі не встановлювався статус якихось приміщень у вищезазначеній будівлі, як «приміщень загального користування». Отже, твердження позивача, що приміщення № 52 є приміщенням загального користування є також безпідставним. 
Крім того, позивач стверджує, що нібито у вищезазначеній постанові Верховний Суд «констатував, що на відносини співвласників нерухомого майна необхідно розповсюдити норми, які регулюють відносини між власниками квартир житлового будинку». Таке твердження не відповідає дійсності та суперечить фактичному змісту постанови. Постанова Верховного Суду від 14.04.2021 не містить висновків (констатації) про необхідність розповсюдити норми, які регулюють відносини між власниками квартир житлового будинку на правовідносини між власниками об`єктів нерухомого майна у вищезазначеній будівлі. Згідно мотивувальної частини Постанови Верховного Суду від 14.04.2021 р. «Висновки за результатом розгляду касаційної скарги», суд дійшов висновку про необхідність врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного в постанові Верховного Суду від 10.03.2021 р. в справі № 226/817/19, зокрема, щодо належності відповідачів. Інших висновків, зокрема, щодо застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 382 ЦК України, зроблених за результатом розгляду касаційної скарги, вищенаведена постанова не містить. 
Отже, посилання у позові на постанову Верховного Суду від 14.04.2021 року у справі № 335/9926/18, в обґрунтування заявлених у цій справі вимог, є безпідставним. 
Таким чином, у ПП «УКРІНВЕСТ-БЮРО» відсутні права, за захистом яких воно звернулося до суду з даним позовом. Відповідно, заявлена вимога про усунення перешкод у користуванні спільною власністю шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності на приміщення № 52 є безпідставною. 
При цьому, у позові ПП «УКРІНВЕСТ-БЮРО» не зазначає в чому саме полягає порушення його прав власності та які саме перешкоди у користуванні власністю існують у цього підприємства, що завдаються відповідачем ОСОБА_1 .
Доказів того, що ОСОБА_1 використовує своє право власності на шкоду будь-яких інших власників або користувачів будь-якого об`єкту нерухомості, або доказів вчинення ОСОБА_1 якихось перешкод, до позовної заяви не долучено і суду не надано.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як передбачено вимогами статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до положень частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Що стосується стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що представництво відповідача ОСОБА_1 в даній справі здійснювалось адвокатом Демченко Н.М., на підтвердження повноважень якого було надано договір про надання правничої допомоги № 06/03-26ф від 06.03.2026, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1301299, виданим на підставі договору про надання правової допомоги № 06/03-26ф від 06.03.2026.
У відповідності до наданого договору про надання правової допомоги № 06/03-26ф від 06.03.2026, судом встановлено, що він укладений між адвокатом Демченко Н.М. та ОСОБА_1 , у відповідності до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Клієнт доручає, а адвокат відповідно до чинного в Україні законодавства приймає на себе обов`язки представляти інтереси Клієнта та надавати правничу допомогу останньому у цивільній справі № 335/1614/26 за позовом ПП «УКРІНВЕСТ-БЮРО» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю шляхом скасування запису про державну реєстрацію.
Сторонами у пункту 4.1, 4.2, 4.3 договору передбачено, що за надання Адвокатом правничої допомоги за цим Договором Клієнт зобов`язаний виплатити Адвокату гонорар (винагороду), розмір якого визначається з урахуванням наступної вартості послуг: підготовка та складання відзиву на позовну заяву – 4000 грн.; представництво інтересів Клієнта в судовому засіданні – 3000 грн.; ознайомлення з матеріалами справи – 1000,00 грн.; складання заяв з процесуальних питань – 1000 грн./сторінка. Оплата послуг Адвоката здійснюється Клієнтом в безготівковому порядку шляхом перерахування визначеної згідно умов цього договору суми гонорару на розрахунковий рахунок Адвоката протягом 20 банківських днів з дня надання послуг. Факт надання Адвокатом правничої допомог за цим Договором підтверджується актом прийманням-передачі наданих послуг.
30.03.2026 між адвокатом Демченко Н.М. та ОСОБА_1 укладено акт приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги № 06/03-26ф від 06.03.2026, за умовами якого ОСОБА_1 підтверджує отримання та виконання адвокатом послуг з надання правничої допомоги на загальну суму 5 000 грн., яка складається з: підготовки та складання відзиву у цивільній справі № 335/1614/26 – 4000,00 грн.; складання заперечення на клопотання про залучення третіх осіб у цивільній справі № 335/1614/26 – 1 000 грн.
19.03.2026 між адвокатом Демченко Н.М. та ОСОБА_1 укладено акт приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги № 06/03-26ф від 06.03.2026, за умовами якого ОСОБА_1 підтверджує отримання та виконання адвокатом послуг з надання правничої допомоги на суму 1 000 грн, яка складається з ознайомлення з матеріалами електронної справи № 335/1614/26 – 1 000,00 грн.
26.03.2026 між адвокатом Демченко Н.М. та ОСОБА_1 укладено акт приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги № 06/03-26ф від 06.03.2026, за умовами якого ОСОБА_1 підтверджує отримання та виконання адвокатом послуг з надання правничої допомоги на суму 3 000 грн, яка складається з представництва інтересів Клієнта в Вознесенівському районному суді міста Запоріжжя 26.03.2026 в цивільній справі № 335/1614/26.
16.04.2026 між адвокатом Демченко Н.М. та ОСОБА_1 укладено акт приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги № 06/03-26ф від 06.03.2026, за умовами якого ОСОБА_1 підтверджує отримання та виконання адвокатом послуг з надання правничої допомоги на суму 3 000 грн, яка складається з представництва інтересів Клієнта в Вознесенівському районному суді міста Запоріжжя 16.04.2026 в цивільній справі № 335/1614/26.
07.05.2026 між адвокатом Демченко Н.М. та ОСОБА_1 укладено акт приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги № 06/03-26ф від 06.03.2026, за умовами якого ОСОБА_1 підтверджує отримання та виконання адвокатом послуг з надання правничої допомоги на суму 3 000 грн, яка складається з представництва інтересів Клієнта в Вознесенівському районному суді міста Запоріжжя 07.05.2026 в цивільній справі № 335/1614/26.
09.06.2026 між адвокатом Демченко Н.М. та ОСОБА_1 укладено акт приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги № 06/03-26ф від 06.03.2026, за умовами якого ОСОБА_1 підтверджує отримання та виконання адвокатом послуг з надання правничої допомоги на суму 3 000 грн, яка складається з представництва інтересів Клієнта в Вознесенівському районному суді міста Запоріжжя 09.06.2026 в цивільній справі № 335/1614/26.
Згідно квитанції від 10.04.2026, адвокатом Демченко Н.М. підтверджено отримання від ОСОБА_1 грошових коштів сумі 9 000,00 грн. (оплата послуг за договором про надання правничої допомоги № 06/03-26ф від 06.03.2026).
Згідно квитанції від 06.08.2026, адвокатом Демченко Н.М. підтверджено отримання від ОСОБА_1 грошових коштів сумі 9 000,00 грн. (оплата послуг за договором про надання правничої допомоги № 06/03-26ф від 06.03.2026).
Надаючи оцінку вказаним доказам, суд вважає встановленим, що адвокатом Демченко Н.М. надавалась правова допомога відповідачу ОСОБА_1 в даній справі, а умови договору про надання правової допомоги та визначені у Актах приймання-передачі наданих послуг від 30.03.2026 та 09.06.2026, стосуються і пов`язані з даною справою.
Також, визначені у Актах послуги, як надані адвокатом, узгоджуються з поданими представником відповідача заявами по суті справи.
За наслідком чого, суд погоджується, що правова допомога отримана ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги № 06/03-26ф від 06.03.2026, пов`язана з даною справою та була необхідною для здійснення провадження у ній, тобто є обґрунтованою.
Під час вирішення питання щодо компенсації відповідачем витрат понесених на професійну правничу допомогу, судом враховується, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що узгоджується з правовим висновком викладеним Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19.
Одночасно судом враховується, що у відповідності до сталої практики Верховного Суду, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Згідно з висновком, який викладений у п. 101 постанови Верховного Суду від 27.10.2022 у справі №360/3253/20, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Водночас, у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 відзначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
В постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 наголошено на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Суд також зазначає, що стороною позивача не надано до суду жодних заперечень чи заяв про зменшення розміру витрат на правничу допомогу на подані відповідачами докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу.
З огляду на зазначене, суд вважає, що подані відповідачем ОСОБА_1 документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу є належними, надані послуги пов`язані з даною справою, витрати є співмірними з обсягом наданих послуг.
У зв`язку з чим, приймаючи відмову у задоволенні позову, суд вважає наявними підстави для стягнення з позивача на користь відповідача у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 9 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 89, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову приватного підприємства «УКРІНВЕСТ-БЮРО», в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича, до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності - відмовити.
Стягнути з приватного підприємства «УКРІНВЕСТ-БЮРО» на користь ОСОБА_1 21 000 (двадцять одну тисячу) грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 14.08.2026.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач: приватне підприємство «УКРІНВЕСТ-БЮРО», код ЄДРПОУ 36163313, місцезнаходження, 69084, м. Запоріжжя, вул. Карпенка-Карого, буд. 60, кв. 4.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , УНЗР: НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя        В. О. Макаров