ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/2460/24
провадження № 2/753/3976/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 року          м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Кулика С.В., за участю секретаря судового засідання Щербак А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 , з позовом до ФОП ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову зазначено, що 22.01.2021 року між ТОВ «Астен Груп» та ОСОБА_3 , було укладено договір поставки № 220121/03. Відповідно до п.1.1 укладеного договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар згідно специфікації та/або рахунків фактур, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та сплатили його вартість на умовах передбачених договором. Згідно з п.3.1. договору оплата покупцем товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі. Як передбачено п.3.2 договору, оплата за товар здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Постачання товару здійснюється протягом 5 днів з дати надходження попередньої оплати на розрахунковий рахунок постачальника. У випадку порушення зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену чинним законодавством . Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Додатком № 1 до договору сторонами було погоджено специфікацію відповідно якої відповідач зобов`язався виготовити на замовлення позивача Профнастил ПС-10 (7024 матовий), 4,8*19 мм RAL 7024 - шуруп.самосвердл. д/металу на загальну суму 163840,06 грн. Також у вказаній специфікації сторонами погоджено, що дата виготовлення товару до 05.04.2021 року. На виконання умов укладеного договору ОСОБА_3 , здійснила 22.03.2021 року оплату замовленого товару на загальну суму 138000,00 грн. Також 25.03.2021 року на виконання умов укладеного договору покупець здійснив оплату замовленого товару на загальну суму 25840,96 грн. В подальшому ОСОБА_3 , вирішила додатково замовити товар в усному порядку. Вказане замовлення було сформовано ФОП ОСОБА_2 , яка є директором ТОВ «Астен Груп». 02.04.2021 року відповідачем було надіслано позивачу в електронному вигляді через месенджер вайбер замовлення покупця № 244 від 02.04.2021 року на суму 3006,64 грн. на поставку Профнастилу ПС -10, 7024 матовий у кількості 7 листів. 03.04.2021 року ОСОБА_3 , здійснила оплату у розмірі 3006,65 грн., на рахунок ФОП ОСОБА_2 26.04.2021 року відповідачем знову було сформовано замовлення покупця № 323 від 26.04.2021 року на загальну суму 14539,00 грн., на поставку спецпланки 10Е, 7024 матовий у кількості 217 шт. В усному порядку ФОП ОСОБА_2 , домовилась з покупцем, що таке замовлення оплатить дочка покупця - ОСОБА_1 . У квітні 2021 року між позивачем та ФОМ ОСОБА_2 , було досягнуто усної домовленості про поставку товару. 26.04.2021 року відповідачем було сформовано замовлення покупця № 323 від 26.04.2021 року на загальну суму 14539,00 грн., на поставку спецпланки 10Е, 7024 матовий, у кількості 217 шт. 14.05.2021 року позивачем було здійснено оплату на рахунок ФОП ОСОБА_2 , на загальну суму 14611,70 грн. Проте відповідачем не було здійснено поставку товару. Враховуючи, те що відповідачем не було надано позивачу жодних послуг та не здійснено поставки, остання вважає, що такі кошти були сплачені помилково. Позивач зверталась до відповідача з вимогою повернути кошти проте вказані листи були повернути без вручення адресату. З урахуванням викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 14539,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 617,88 грн., та 3% річних у розмірі 421,73 грн., до моменту виконання рішення з урахуванням п.10 ст. 265 ЦПК України. 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2024 року було відкрито спрощене провадження по вказаній цивільній справі , призначено справу до судового розгляду.
Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі наполягала на їх задоволенні.
Відповідач в судове засіданні не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного.
Судом встановлено, що відповідно до платіжного доручення № ECM_P24A1198234211C4771, від 14.05.2021 року, ОСОБА_1 , було здійснено переказ коштів на разрахунковий рахунок № НОМЕР_1 .
З довідки АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.5/8928 БТ від 25.05.2026 року, вбачається, що в банку на ім`я ОСОБА_2 , була випущена банківська платіжна картка № НОМЕР_1 .
Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави.
За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 30.08.2018 у справі N 334/2517/16-ц, роз`яснив, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов; а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Тобто для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.
Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають поверненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема добросовісності.
Аналізуючи матеріали справи, суд враховує що згідно довідки АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.5/8928 БТ від 25.05.2026 року, банківська платіжна картка № НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 , тобто саме відповідач отримала грошові кошти, сплачені позивачем. Разом із тим належних та допустимих доказів поставки товару, надання послуг або існування між сторонами укладеного у письмовій формі договору, який би був правовою підставою для утримання відповідачем отриманих коштів, матеріали справи не містять. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи,правом на подання відзиву не скористалась, доказів на спростування доводів позивача або підтвердження виконання своїх зобов`язань суду не надала. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що отримані відповідачем кошти у сумі 14 539,00 грн. є безпідставно набутими та підлягають поверненню позивачу відповідно до положень статті 1212 ЦК України. 
Вирішуючи вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд виходить із такого.  
Дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №908/2552/17.
Відтак, наявні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача згідно з частиною другої статті 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.
При цьому щодо зобов`язань, які виникають із безпідставного набуття майна, такі нарахування здійснюються з моменту, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття чи збереження грошових коштів.
Разом з цим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач був повідомлений про безпідставність отримання спірних коштів та про необхідність їх повернення. Долучені позивачем до матеріалів справи листи-вимоги про повернення коштів не містять доказів вручення адресату або інших належних доказів доведення їх змісту до відома відповідача.
За таких обставин суд позбавлений можливості встановити момент, з якого відповідач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття грошових коштів, а відтак і момент виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання.
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.
Керуючись ст. ст. 7,12,13,81,89,141,206,258,259,263-265,273,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов  ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошові кошти у сумі 14539,00 грн.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особа, яка брала участь у справі, але не була присутня при оголошенні рішення, може оскаржити рішення протягом 30 днів з дня отримання копії рішення. 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 )
Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя           С.В.Кулик