ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

03 вересня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/1046/25
Головуючий у першій інстанції – Кутовий Ю. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1167/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Мамонової О. Є.,
суддів Висоцької Н. В., Шитченко Н. В.,

учасники справи:
позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2025 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії, 

У С Т А Н О В И В:
У квітні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Чернігівській області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на його користь переплату пенсії у розмірі 37 652,44 грн та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та з 30.06.2011 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При обчисленні пенсії відповідачки було враховано, зокрема, довідку від 17.06.2011 №155 ДП «Корюківське лісове господарство» за період з січня 1992 року по грудень 1996 року.
Позивач зазначав, що актом зустрічної перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки про заробітну плату для здійснення призначення (перерахунку) пенсії від 28.10.2019 №4272 встановлено розбіжність з раніше виданою довідкою ДП «Корюківське лісове господарство» від 17.06.2011 №155. У зв`язку із зазначеним електронну пенсійну справу було приведено у відповідність із законодавством, а по особовому рахунку виникла переплата пенсії за період з 30.06.2011 по 31.10.2019, яка за виключеним проведеного утримання, складає 37 652,44 грн. 
Указував, що переплата пенсії виникла внаслідок подання недостовірних даних і підлягає поверненню. В добровільному порядку кошти не повернуто.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 22.12.2025 позов ГУ ПФУ В Чернігівській області задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ в Чернігівській області переплату пенсії в розмірі 37 652,44 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.
Заявник зазначає, що позивачем виявлено розбіжність з раніше виданою довідкою ДП «Корюківське лісове господарство» від 17.06.2011 №155, яку видав страхувальник, при цьому ОСОБА_1 до її видачі не має жодного відношення.
Указує, що районний суд не навів обґрунтованих обставин щодо зловживань з боку ОСОБА_1 , а також щодо її обізнаності відносно недостовірних даних, які враховувались при обчисленні пенсії.
Наголошує, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 21.07.2020 №12.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги ГУ ПФУ в Чернігівській області, суд першої інстанції виходив з того, що переплата пенсії виникла внаслідок подання недостовірних даних, кошти виплачені відповідачці безпідставно, а відтак підлягають поверненню.
Однак погодитись з таким висновком районного суду апеляційний суд не може зважаючи на наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 30.06.2011 (а.с. 8, 9 зворот - 12).
При обчисленні пенсії відповідачки було враховано довідку про заробітну плату для обчислення пенсії ДП «Корюківське лісове господарство» №155 від 17.06.2011 (а.с. 9).
Актом зустрічної перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки про заробітну плату для призначення (перерахунку) пенсії №4272 від 28.10.2019 при перевірці достовірності даних за довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії №155 від 17.06.2011 за період з 01.01.1992 по 31.12.1996, яка видана ДП «Корюківське лісове господарство» по ОСОБА_1 з фактичним нарахуванням заробітної плати згідно особових рахунків за цей же період встановлено розбіжності за 1992, 1994, 1995 роки(а.с. 12 зворот – 14).
ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснено масовий перерахунок пенсійних виплат ОСОБА_1 за період з 01.06.2011 по 31.10.2019, за яким встановлено переплату у сумі 38 717,90 грн (а.с. 22-24).
ГУ ПФУ в Чернігівській області листом від 23.06.2020 №2500-0406-8/22615 повідомлено ОСОБА_1 про наявність переплати її пенсії у сумі 38 717,90 грн за період з 30.06.2011 по 31.10.2019 та запропоновано добровільно внести кошти на відповідний банківський рахунок (а.с. 20, 64).
Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати від 19.12.2024 №7922/04-16 ГУ ПФУ в Чернігівській області на підставі рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 21.07.2020 №12 здійснено утримання з ОСОБА_1 коштів на повернення переплаченої пенсії за період з вересня по жовтень 2020 року у сумі 1 065,46 грн, залишок переплати пенсії – 37 652,44 грн (а.с. 21, 64 зворот - 65).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 (справа №620/3857/20), яке набрало законної сили 20.01.2021, позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 21.07.2020 №12. В решті позову відмовлено (а.с. 60-62).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відносини, що виникають у процесі призначення, перерахунку і виплати пенсій, регулюються ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими визначений порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру.
Згідно зі ст. 1 Закону ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Наведена норма розмежовує підстави відповідальності пенсіонера та страхувальника.
Пенсіонер може нести обов`язок щодо повернення надміру виплачених сум у разі, якщо їх виплата стала наслідком саме його зловживань. Натомість у випадку подання страхувальником недостовірних даних відповідальність за відповідні наслідки покладається на страхувальника.
Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. 
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління ПФУ від 21.03.2003 (у редакції постанови правління ПФУ від 25.11.2014). 
Згідно з п. 3 цього Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку відповідно до ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган ПФУ, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.
За приписами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Верховний Суд у постанові від 18.08.2020 у справі №638/10460/17 дійшов висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані пенсійним органом за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.
Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №487/3380/16-а, від 11.02.2020 у справі №761/41107/16-а та від 21.02.2020 у справі №173/424/17.
У постанові Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №756/6984/16-а зазначено, що обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера. Водночас такі суми не можуть бути стягнуті з пенсіонера у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера; у такому випадку надміру виплачені суми підлягають стягненню зі страхувальника. Верховний Суд також наголошував, що, оцінюючи докази можливого зловживання пенсіонера, суди повинні виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення або перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції можуть бути спростовані лише належними та допустимими доказами, які підтверджують умисел пенсіонера на отримання пенсії без законних підстав.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини «Стреч проти Сполученого Королівства», «Рисовський проти України» наголошено на тому, що особа, на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має право розумно очікувати, що якщо орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.
Така позиція полягає в тому, що особа – суб`єкт приватного права не може відповідати за помилки державних органів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при вчиненні юридично значимих дій припустилися помилки.

Матеріали справи свідчать, що довідка про заробітну плату від 17.06.2011 №155 була видана ДП «Корюківське лісове господарство», тобто страхувальником, а не складена відповідачкою.
Доказів того, що ОСОБА_1 брала участь у формуванні зазначеної довідки, вносила до неї недостовірні відомості, подавала завідомо неправдиві дані або була обізнана про невідповідність зазначених у ній відомостей даним первинного бухгалтерського обліку, позивач не надав.
Також, не встановлено, що на момент звернення за призначенням пенсії відповідачка знала або повинна була знати про недостовірність даних щодо її заробітної плати за 1992—1996 роки.
Саме по собі отримання відповідачкою пенсії у більшому розмірі внаслідок врахування органом Пенсійного фонду довідки, виданої страхувальником, не є доказом зловживання з боку пенсіонера.
При цьому, обов`язок доказування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України покладається на позивача, а отже, саме ГУ ПФУ в Чернігівській області повинно було довести не лише факт переплати пенсії, а й те, що така переплата виникла внаслідок зловживань саме ОСОБА_1 . Однак таких доказів матеріали справи не містять.
Крім того, як слідує з матеріалів справи, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі №620/3857/20 визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 21 липня 2020 року №12 про утримання надміру виплачених сум пенсій з відповідачки.
У рішенні адміністративного суду констатовано, що відповідач не навів у оскаржуваному рішенні обґрунтованих обставин щодо зловживань з боку ОСОБА_1 про обізнаність останньої відносно недостовірності даних, які враховувалися при обчисленні пенсії. Суд дійшов висновку, що за відсутності зловживань (недобросовісності) з боку пенсіонера, підстави для стягнення надміру виплачених сум пенсії відсутні. ГУ ПФУ в Чернігівській області не доведено, що надмірна виплата пенсії є результатом саме дій ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, якщо в ній беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У справі №620/3857/20 адміністративним судом надано правову оцінку рішенню ГУ ПФУ в Чернігівській області від 21.07.2020 №12 та встановлено його протиправність із подальшим скасуванням.
Таким чином, зазначене рішення органу Пенсійного фонду не може породжувати для ОСОБА_1 юридичних наслідків та не може використовуватися як чинна правова підстава для утримання чи стягнення з неї відповідних сум.
Як слідує з матеріалів даної справи, саме рішенням від 21.07.2020 №12 ГУ ПФУ в Чернігівській області встановило суму переплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі 38 717,90 грн у зв`язку з недостовірно поданими даними у довідці про заробітну плату для обчислення пенсії за №155 від 17.06.2011 та на його підставі здійснило утримання з пенсії відповідачки у вересні — жовтні 2020 року в сумі 1 065,46 грн, після чого визначило залишок переплати у сумі 37 652,44 грн.
Отже, сума, яку позивач просить стягнути у цій справі, є безпосередньо пов`язаною з рішенням №12 від 21.07.2020, яке у судовому порядку визнано протиправним та скасовано.
Сам факт того, що після скасування зазначеного рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області звернулося до суду із позовом про стягнення тієї ж суми в порядку позовного провадження, не звільняє позивача від обов`язку довести передбачену ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підставу для відповідальності саме пенсіонера.
Колегія суддів також враховує, що пенсійні виплати мають соціальний характер, а втручання у майнову сферу пенсіонера шляхом покладення на нього обов`язку повернути тривалі за часом пенсійні виплати має ґрунтуватися на чітко встановлених законом підставах.
Суд першої інстанції фактично ототожнив факт наявності переплати з наявністю правових підстав для її стягнення з відповідачки і такий висновок є помилковим.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що переплата пенсії виникла саме внаслідок подання відповідачкою недостовірних даних, не відповідає встановленим у справі обставинам та не підтверджений належними і допустимими доказами.
У цій справі позивач не довів наявності вини чи зловживання з боку відповідачки, а отже, відсутні передбачені законом підстави для стягнення з неї спірної суми.
Ураховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 22.12.2025 - скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ГУ ПФУ в Чернігівській області.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється за результатом розгляду справи по суті позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 , на її користь з позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді судового збору за апеляційний розгляд у сумі 3 633,60 грн, оплата яких підтверджена квитанцією (а.с. 74).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливо виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 06.12.2019 у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.01.2022 у справі №757/36628/16-ц.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 268).
Як зазначалось вище, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі №727/463/19, від 20.09.2023 у справі №753/7936/22, від 31.10.2024 у справі №242/3831/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі №753/1203/18, від 02.06.2022 у справі №15/8/203/20.

В апеляційній скарзі стороною відповідача заявлено клопотання про розподіл судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу та надано докази їх понесення в розмірі 5 000 грн.
Представництво інтересів ОСОБА_1 у Чернігівському апеляційному суді здійснювала адвокат Хоминська О. С. відповідно до ордеру серії СВ №1159182 від 26.03.2026, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги №б/н від 26.03.2026 (а.с. 54 зворот - 57).
Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 26.03.2026 клієнт ОСОБА_1 доручає, а адвокат Хоминська О. С. бере на себе зобов`язання надати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (п. 1.1. договору).
Адвокат бере на себе виконання наступних дій з надання правничої допомоги: складання апеляційної скарги на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 22.12.2025 по справі №736/1046/25 та здійснення представництва інтересів клієнта у суді апеляційної інстанції (п. 2.2. договору).
Клієнт зобов`язується, серед іншого, своєчасно і у повному обсязі сплачувати обумовлені угодою гонорар адвоката (основний та додатковий) та фактичні витрати, пов`язані з виконанням адвокатом угоди; своєчасно і у повному обсязі сплачувати обумовлені угодою гонорар адвоката та фактичні витрати, пов`язані з виконанням угоди (п. 3.1. договору).
Отримання винагороди адвокатом за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару.
Гонорар складається з суми вартості послуг (фіксований розмір), які узгоджені сторонами та зазначені в додатках до цього договору, які є невід`ємними його частинами.
Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт.
У разі надання адвокатом послуг за вимогою клієнта у неробочий час, вихідні та святкові дні сума гонорару сплачується клієнтом в подвійному розмірі.
До гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання договору (це витрати на поштові послуги, фотокопіювання, транспортні витрати, переклад на іноземні мови та з іноземних мов, витрати по оплаті праці експертів, спеціалістів, інші витрати необхідні для виконання доручення клієнта).
Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката. (а.с. 4.1. – 4.7. договору)
Відповідно до підписаного ОСОБА_1 та адвокатом Хоминською О. С. розрахунку оплати витрат за правничу допомогу, що є додатком №1 до вказаного договору про надання правничої допомоги, адвокат Хоминська О. С., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність N?000214 від 27.10.2017, з однієї сторони і ОСОБА_1 погодили, що у відповідності з п. 4.2. договору, сума гонорару адвоката становить: 
- ознайомлення з матеріалами справи і аналіз документів – 1 000 грн;
- складення апеляційної скарги на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 22.12.2025 – 4 000 грн (а.с. 57 зворот).
Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №5 від 26.03.2026 ОСОБА_1 сплатила адвокату Хоминській О. С. 5 000 грн згідно з договором про надання правничої допомоги від 26.03.2026 (а.с. 63).
Адвокатом Хоминською О. С. складено, підписано та подано до суду апеляційну скаргу з додатками, направлено їх копії позивачу до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС.
Відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких обґрунтованих заперечень, клопотань про зменшення суми заявлених судових витрат зі сторони позивача матеріали справи не містять.
Ураховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, що регулюють питання сплати, дослідження та розподілу судових витрат між сторонами судового процесу, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також відсутність заперечень позивача проти заявленого розміру судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів доходить висновку, що з ГУ ПФУ Чернігівської області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5 000 грн понесених нею витрат на професійну правову допомогу.
Як зазначалось вище, судові витрати складаються з судового збору (оплата за подання позову, скарг тощо) та витрат, пов`язаних з розглядом справи (професійна правнича допомога, залучення експертів, перекладачів, свідків, витребування доказів тощо). Відповідно, оплата за виготовлення або отримання копій матеріалів справи, на підтвердження якої відповідачкою надано квитанцію (а.с. 49, 63 зворот), не належить до судових витрат у розумінні ЦПК України та не підлягає стягненню з позивача в порядку їх розподілу.
Керуючись ст. 141, 367, 374, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити. 
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2025 року – скасувати.
У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії - відмовити. 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 3 633 грн 60 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції та 5 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча О. Є. Мамонова

Судді: Н. В. Висоцька

Н. В. Шитченко