ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року
м. Київ
справа № 345/3807/22
провадження № 51-2198км25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_7 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2024 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 березня 2025 року та захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42021090000000072, за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в цьому ж населеному пункті ( АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 361 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2024 року ОСОБА_8 засуджено :
- за ч. 2 ст. 361 КК України (у редакції статті від 26 листопада 2015 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та тих, що надають інформаційні послуги, на строк 2 роки;
- ч. 1 ст. 209 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та тих, що надають інформаційні послуги, на строк 1 рік із конфіскацією майна. 
На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно визначено захід примусу - позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та тих, що надають інформаційні послуги, на строк 2 роки з конфіскацією майна.
Задоволено Цивільний позов Приватного акціонерного товариства «Київстар» (далі - ПАТ) і стягнуто зі ОСОБА_8 290 567,15 грн у рахунок компенсації матеріальної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження. 
Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 25 березня 2025 року змінив вирок у частині вирішення цивільного позову, зменшив суму компенсації матеріальної шкоди до 283 342,10 грн. У решті залишив судове рішення без змін.
Установлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
ОСОБА_8 визнано винуватим у кримінальних правопорушеннях у сфері використання електронно-обчислюваних машин, систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, а також у сфері господарської діяльності, вчинених за обставин, детально викладених у вироку. 
Як установив суд, у період 25 листопада 2018 року - 23 липня 2021 року засуджений за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , співпрацюючи з російським онлайн-сервісом «SMShub.org», придбав два 3g-GSM sim pool шлюзи (SIM-банки) на 8 та 32 плати розширення для сім-карт операторів мобільного зв`язку з функцією зміни міжнародного ідентифікатора мобільного обладнання (далі - ІМЕІ), під`єднав їх та персональні комп`ютери до ноутбука, на якому встановив програмне забезпечення «  SmsHubClient .jar », підключився до мережі «Інтернет» з ІР-адреси НОМЕР_1 (провайдер «Калуські інформаційні мережі») і використовував у вказаних пристроях 10 700 сім-карт ПАТ без дозволу останнього всупереч п.п. 13 п. 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295 (далі - Правила). Усвідомлюючи порушення встановленого порядку маршрутизації інформації, ОСОБА_8 за матеріальну винагороду забезпечував своєчасну заміну сім-карток у SIM-банках для функціонування так званої ботоферми, надавав її в користування «SMShub.org», котрий здає в оренду віртуальні мобільні ідентифікатори для реєстрації облікових записів, у тому числі фейкових, на різних інтернет-платформах, у соціальних мережах для негативного впливу на інформаційний простір. Унаслідок діянь засудженого російський онлайн-сервіс «SMShub.org» отримав можливість заподіювати шкоду інформаційній безпеці України.
За результатами вимірювання параметрів телекомунікаційних мереж ПАТ Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» (далі - ДП) у період 16 грудня 2019 року - 05 липня 2021 року зафіксувало направлення вхідного міжнародного трафіку голосової телефонії з обладнання споживачів телекомунікаційних мереж на телефонну мережу загального користування України в обхід міжнародного центру комутації з використанням 712 унікальних номерів мобільних телефонів із відповідних 10 700 сім-карт. Таким чином засуджений заподіяв ПАТ значної шкоди на загальну суму 290 567,15 грн, що у 100 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Одержані від злочинної діяльності 703 200,83 російських рублів, що становить 258 918,55 грн, ОСОБА_8 виводив з особистого кабінету онлайн-сервісу «SMShub.org» через російські платіжні системи «QIWI» та «ЮMoney», переказував на свої банківські картки, потім перераховував на інші особисті рахунки або знімав готівкою в банкоматах із метою використання для власних потреб.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7  просить скасувати судові рішення і закрити кримінальне провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). Суть доводів зводиться до того, що ОСОБА_8 було необґрунтовано засуджено, суди попередніх інстанцій не дали належної оцінки доказам і дійшли хибного висновку про доведеність його винуватості. На думку захисника, невмотивованість постанови прокурора про зміну підслідності призвела до зібрання всіх фактичних даних неуповноваженою особою, а неконкретність висунутого обвинувачення перешкодила ефективному захисту. Вказує на те, що твердження ОСОБА_8 про непричетність до незаконної діяльності не спростовано, натомість показання представника потерпілого про заподіяння ПАТ матеріальної шкоди є припущеннями. Наполягає, що поза міжнародним центром комутації засуджений не перенаправляв вхідних міжнародних трафіків голосової телефонії з обладнання споживачів телекомунікаційних мереж на телефонну мережу загального користування України й не мав для цього технічної можливості; вирішення окресленого питання потребує спеціальних знань, однак проведена в справі судова телекомунікаційна експертиза не дала на нього відповіді. Також зазначає, що на момент здійснення вказаного перенаправлення відповідні мобільні номери не використовувалися ОСОБА_8 в онлайн-сервісі «SMShub.org», оскільки були продані; маршрутизацію порушили інші невстановлені особи. На думку скаржника, складені ДП акти не підтверджують несанкціонованого втручання в телекомунікаційні мережі внаслідок дій засудженого; крім того, ретельно не перевірено представленого ПАТ розрахунку розміру завданої шкоди. 
Водночас захисник посилається, що, з урахуванням внесених до ст. 361 КК України змін, за правилами ст. 5 цього Кодексу шкода мала бути визначена за приміткою в редакції Закону України від 24 березня 2022 року № 2149-IX, чого суди попередніх інстанцій не зробили. 
Наполягаючи на відсутності у вироку вказівок на нормативні акти, які би забороняли надавати послуги з смс-активації, у тому числі з використанням SIM-банків, захисник заперечує отримання і використання засудженим коштів, здобутих злочинним шляхом. 
Вважає, що апеляційний суд залишив поза увагою допущені порушення норм права, не розглянув усіх доводів сторони захисту, не дав на них відповідей, усупереч ст. 404 КПК України проігнорував клопотання про повторне дослідження доказів і постановив ухвалу, яка не відповідає статтям 370, 419 цього Кодексу.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На думку захисника, апеляційне провадження здійснено з порушенням ст. 404 КПК України, оспорюване рішення суперечить ст. 419 вказаного Кодексу, не містить аналізу представлених у справі фактичних даних, їх належної оцінки й умотивованих відповідей на аргументи сторони захисту про незаконність обвинувального вироку. При цьому захисник вважає, що діяльність ОСОБА_8 не заборонена законодавством, сама собою підміна ІМЕІ не означає втручання в маршрутизацію міжнародного трафіку, експертним шляхом також не підтверджено наявності в засудженого технічної можливості для такого втручання. Тому стверджує, що у діяннях ОСОБА_8 немає складу інкримінованих злочинів, розмір шкоди визначено недостовірно, кошти отримано від здачі в оренду мобільних номерів, що не є кримінально караним, чого не враховано. 
Письмових заперечень на касаційну скаргу від інших учасників кримінального провадження до Суду не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримала свою касаційну скаргу та частково захисника ОСОБА_7 , а прокурор заперечував щодо їх задоволення.
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження в касаційному суді
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
За правилами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
При цьому колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом перегляду в касаційному суді. Разом з тим суд касаційної інстанції здійснює перевірку того, чи додержалися суди попередніх інстанцій процесуальної вимоги про доведення винуватості поза розумним сумнівом.
Отже, доводи в касаційній скарзі, де захисник ОСОБА_7 , серед іншого, заперечує повноту розгляду, достовірність окремих доказів і встановлені фактичні обставини кримінального провадження, не належать до предмета перевірки за касаційною процедурою.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Положення ст. 94 КПК України передбачають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, указаних вимог закону під час розгляду кримінального провадження щодо  ОСОБА_8 дотримано в повному обсязі.
Доводи захисників про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів не можна визнати прийнятними виходячи з такого.
Як убачається з матеріалів справи, обвинувальний вирок є обґрунтованим, його ухвалено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, що за ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, котрі підтверджено фактичними даними, дослідженими й перевіреними у змагальній процедурі під час розгляду провадження, оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Таке рішення суд ухвалив, проаналізувавши показання допитаних у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 ; дані, що містяться в протоколах обшуку від 23 липня 2021 року, огляду речей, документів, комп`ютерних даних від 16, 28, 29 липня, 02, 03, 05, 06, 25 серпня, 01, 02, 17, 18 вересня, 08 жовтня 2021 року, 17 січня, 20 травня 2022 року, тимчасового доступу до речей і документів від 02 грудня 2021 року, 13 жовтня 2022 року; в експертних дослідженнях: телекомунікаційному від 05 серпня 2022 року №СЕ-19/120-22/6390-ТК, комп`ютерно-технічних від 10, 23, 29, 31 грудня 2021 року № СЕ-19/109-21/10895-КТ, СЕ-19/109-21/10896-КТ, СЕ-19/109-21/10894-КТ, СЕ-19/109-21/10893-КТ; а також в інших документах, зміст яких відображено у вироку.
Виконуючи законодавчі приписи, суд з`ясував позицію ОСОБА_8 , котрий не визнав своєї провини. Підтвердив, що придбав велику кількість сім-карт та два SIM-банки та за місцем свого проживання використовував їх для надання відповідної інформації російському онлайн-сервісу « SMShub.org », за що отримував винагороду. Не знає, хто саме міг скористатися номерами цих 10 700 сім-карт ПАТ, із якої країни і з якою метою, але власноручно не здійснював маршрутизації телефонних зв`язків, тому вважає, що не завдав ПАТ збитків. Наголошував, що використовуване обладнання та програмне забезпечення не давало технічної можливості перенаправляти трафіки голосової телефонії в обхід міжнародного центру комутації, його діяльність не була заборонена законом, тому одержані кошти є легальними.
Суд ретельно перевірив висунуту ОСОБА_8 на свій захист версію і переконливо спростував її.
Зокрема, суд взяв до уваги зафіксовані ДП результати вимірювання параметрів телекомунікаційних мереж ПАТ щодо порушення маршрутизації міжнародного трафіку голосової телефонії з використанням 712 унікальних номерів із 10 700 сім-карт, якими користувався засуджений. Ці відомості відображені в актах, складених відповідно до п. 3 Правил. У судовому засіданні допитано інженера ДП - свідка ОСОБА_10 , котрий повідомив обставини виявлення втручання у роботу автоматизованих систем і роз`яснив, що внаслідок такої підробки інформації телефонні дзвінки проходять у мережі «Інтернет», а отже повз центр комутації, тому оператор не отримує за них кошти.
Ураховано й показання представника ПАТ ОСОБА_11 , котрий пояснив, що SIM-банки використовуються для надання телекомунікаційних послуг, які є ліцензованим видом діяльності, а підміна ІМЕІ суперечить законодавству про такі послуги та Правилам. Повідомив, що про факт несанкціонованого втручання в роботу мобільної мережі стало відомо після перевірки ДП і суму збитків розраховано на основі наявних у справі актів.
Внаслідок проведеного в помешканні ОСОБА_8 обшуку виявлено, серед іншого, 2519 сім-карт ПАТ, SIM-банки, комп`ютерну техніку, з якої вилучено інформацію і записано на технічні носії (протокол від 23 липня 2021 року). 
Суд також дослідив низку доказів, зокрема:
- відомості в мережі «Інтернет» стосовно користування ОСОБА_8 спеціалізованими платформами, у тому числі закритими, на яких обговорюються методи і форми несанкціонованого втручання в роботу комп`ютерного обладнання та комунікаційних систем (протокол огляду від 16 липня 2021 року);
- дані з ноутбука засудженого, де містилися численні фотографії сторонніх осіб та переліки комбінацій логінів і паролів до акаунтів у соціальних мережах із прив`язкою до номерів стільникового зв`язку (протокол огляду від 05 серпня 2021 року), а також із системного блоку, жорстких дисків та флешнакопичувачів щодо подібної інформації (протоколи огляду від 01, 18 вересня 2021 року);
- вміст мобільних телефонів ОСОБА_8 , що свідчить про його активну діяльність у сфері оренди мобільних номерів з метою отримання прибутку (протоколи огляду від 06 серпня, 17 вересня 2021 року);
- характеристики застосовуваного засудженим програмного забезпечення, яке надавало змогу замінювати ІМЕІ в SIM-банках, а також здійснювати дзвінки (протоколи огляду від 11 вересня 2021 року, 20 травня 2022 року);
- статистику надання ОСОБА_8 в оренду мобільних номерів із розподілом по інтернет-сервісах та сумами заробітку, відомості про перерахування коштів за ці та зняття їх (протоколи огляду від 02, 25 серпня, 07 вересня 2021 року);
- банківські документи щодо рахунків засудженого (протокол тимчасового доступу до речей і документів від 13 жовтня 2022 року).
Інформаційне наповнення належних ОСОБА_8 мобільних телефонів, системного блока та ноутбука також було предметом судових комп`ютерно-технічних експертиз (№ СЕ-19/109-21/10895-КТ, СЕ-19/109-21/10896-КТ, СЕ-19/109-21/10894-КТ, СЕ-19/109-21/10893-КТ).
За результатами судової телекомунікаційної експертизи встановлено, що функціональним призначенням використовуваних засудженим SIM-банків є керування значною кількістю сім-карт з можливістю їх «гарячої» заміни, за допомогою цього обладнання змінюється ІМЕІ висновок №СЕ-19/120-22/6390-ТК). 
Доводи касаційних скарг про те, що підміна ІМЕІ та надання доступу до пов`язаної з мобільним зв`язком інформації стороннім особам (у цьому разі російській платформі «SMShub.org») не заборонені нормативними актами, є неспроможними з таких міркувань.
Відповідно до Правил, які до 2025 року регулювали відносини між операторами, провайдерами телекомунікацій та споживачами послуг, правом на провадження діяльності у сфері телекомунікацій були наділені суб`єкти господарювання, котрі отримали відповідні ліцензії та/або дозволи. Споживачі телекомунікаційних послуг були зобов`язані, серед іншого, не фальсифікувати мережеві ідентифікатори, не використовувати неіснуючі мережеві ідентифікатори або такі, що належать іншим особам, не здійснювати підробку (дублювання) ідентифікаційних карток, електронного коду (ідентифікатора) кінцевого обладнання (зокрема, ІМЕІ) та/або перепрограмування ідентифікаційних карток; не допускати використання їх кінцевого обладнання для вчинення протиправних дій; не допускати використання на комерційній основі кінцевого обладнання та абонентських ліній для надання послуг третім особам; не здійснювати несанкціонованого втручання в роботу та/або використання телекомунікаційних мереж - дій, що зафіксовані актом про порушення правил надання й отримання телекомунікаційних послуг і призвели до витоку, втрати, підробки, блокування, перекручення чи знищення інформації; порушення порядку маршрутизації трафіку голосової телефонії; отримання послуг безоплатно або за тарифами, нижчими від тих, що встановлені; розповсюдження комп`ютерних вірусів (шкідливих програмних засобів); рефайлу; аномальної інтенсивності викликів; непродуктивного трафіку; хибного або помилкового автовідповідача; зациклення трафіку; відмови в обслуговуванні.
Поняття витоку інформації розкрито в Законі України від 05 липня 1994 року № 80/94-ВР «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах»: це результат дій, унаслідок яких інформація в системі стає відомою чи доступною фізичним та/або юридичним особам, що не мають права доступу до неї (ст. 1 у первинній редакції).
На підставі безпосередньо досліджених фактичних обставин та спираючись на Правила, місцевий суд обґрунтовано виснував, що ОСОБА_8 несанкціоновано втручався в роботу автоматизованих систем та мереж електрозв`язку, що призвело до витоку, підробки та спотворення процесу обробки інформації та порушення встановленого порядку її маршрутизації, у тому числі отримання третіми особами послуг голосової телефонії безоплатно, а отже, здобуті засудженим кошти, з якими він провів фінансові операції, одержано злочинним шляхом.
Доводи сторони захисту про те, що всі фактичні дані зібрано неуповноваженими особами, є безпідставними. 
З матеріалів справи вбачається, що підслідність кримінального провадження за ч. 2 ст. 361 КК України визначено за слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в цій області згідно з ч. 1 ст. 216 КПК України на підставі постанови заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури від 05 липня 2021 року. Рішення про доручення здійснення досудового розслідування слідчому управлінню Служби безпеки України в Івано-Франківській області ухвалено цим прокурором 13 липня 2021 року у зв`язку з тим, що з огляду на технічні особливості обставин цього кримінального провадження ефективність досудового розслідування потребувала високої кваліфікації слідчого у справах відповідної категорії. Таке процесуальне рішення цілком узгоджується з приписами ч. 5 ст. 36 КПК України та висновком про їх застосування, сформульованим об`єднаною палатою Суду в постанові від 24 травня 2021 року (справа № 640/5023/19). 
Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення не відповідало критерію конкретності, не можуть бути предметом розгляду за касаційною процедурою, оскільки питання відповідності обвинувального акта вимогам закону вирішується на стадії підготовчого судового засідання (ч. 3 ст. 314 КПК України). У цій справі захисник ОСОБА_7 , отримавши 18 листопада 2022 року копію обвинувального акта й реєстру матеріалів досудового розслідування, не ініціював повернення його прокурору. Водночас сторони повинні реалізовувати свої процесуальні повноваження на відповідних стадіях кримінального провадження. 
Доводи сторони захисту про порушення права ОСОБА_8 на захист також є неспроможними.
За наявними в справі даними, засуджений був належним чином повідомлений про свої права та обов`язки, брав активну участь у здійсненні провадження, безперервно користувався правовою допомогою захисника.
Справедливість заходу примусу, застосованого до винного, в касаційних скаргах не оспорюється.
Попри твердження захисників, доводи про незаконність засудження ОСОБА_8 апеляційний суд ретельно перевірив у змагальній процедурі, частково провівши судове слідство. Слід зауважити, що в суді апеляційної інстанції засуджений не заперечував здійснення маніпуляцій з ІМЕІ із метою отримання прибутку, а своє прохання про дослідження доказів не вмотивував у розрізі положень ч. 3 ст. 404 КПК України. Разом із тим він не наполягав на поданому клопотанні, перед проведенням дебатів сторона захисту не виявила бажання доповнити апеляційний розгляд. 
За результатом апеляційного провадження суд погодився з доводами сторони захисту про помилковість розрахунку завданих ПАТ матеріальних збитків і частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_8 .
Підстав уважати, що в справі допущено істотні порушення вимог процесуального закону, які би зумовлювали скасування оспорюваних судових рішень і закриття провадження або призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, немає. 
Разом із тим доводи захисників щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність під час кваліфікації діянь засудженого за ч. 2 ст. 361 КК (у редакції 26 листопада 2015 року) є слушними.
Так, згідно зі ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Якщо такий закон частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, він має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
За змістом вироку, місцевий суд керувався приміткою до ст. 361 КК України у редакції законів від 05 червня 2003 року № 908-IV, від 23 грудня 2004 року № 2289-IV; зі змінами, внесеними Законом від 10 листопада 2015 року № 770-VIII (що набув чинності 26 листопада 2015 року), за якою значна шкода полягала в заподіянні матеріальних збитків на суму, котра в 100 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Проте на момент судового розгляду ця норма зазнала змін, що частково поліпшили становище особи, а частково погіршили його. Зокрема, з набуттям чинності Законом України від 24 березня 2022 року № 2149-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо підвищення ефективності боротьби з кіберзлочинністю в умовах дії воєнного стану», яким ст. 361 КК України викладено в новій редакції, наслідки несанкціонованого втручання в роботу відповідних мереж у вигляді витоку, втрати, підробки, блокування інформації, спотворення процесу обробки інформації або порушення встановленого порядку її маршрутизації теж стали кваліфікуючою ознакою цього правопорушення, а відповідальність за такі дії, а також за ті, що заподіяли значну шкоду, посилено. Однак розмір шкоди, яка вважається значною, теж збільшено - зі 100 до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, на відміну від позиції суду першої інстанції, Закон № 2149-IX є кримінальним законом, який частково поліпшив становище ОСОБА_8 , тому в силу положень ч. 3 ст. 5 КК України він має зворотну дію в часі.
З урахуванням приписів п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ, підп. 169.1.1. п. 169.1 ст. 169 Податкового кодексу України, ст. 7 Закону України від 15 грудня 2020 року № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» значною шкодою в розмінні ст. 361 КК України (в редакції Закону № 2149-IX) була та, яка перевищує 340 500 грн, що є більше, ніж розмір установленої судом шкоди, заподіяної засудженим ПАТ.
Однак суд апеляційної інстанції не виправив допущеної місцевим судом помилки.
Тому необхідно виключити кваліфікуючу ознаку «заподіяння значної шкоди» з вироку та ухвали і кваліфікувати діяння ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 361 КК (у редакції 26 листопада 2015 року).
З огляду на викладене касаційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню, а судові рішення - зміні.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів
ухвалила:
Касаційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2024 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 березня 2025 року в частині засудження ОСОБА_8 змінити: перекваліфікувати діяння засудженого з ч. 2 на ч. 1 ст. 361 КК України (у редакції 26 листопада 2015 року) і призначити йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців із позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та тих, що надають інформаційні послуги, на строк 2 роки. 
Уважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 209 КК України до призначеного судом покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та тих, що надають інформаційні послуги, на строк 1 рік із конфіскацією майна. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 209 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та тих, що надають інформаційні послуги, на строк 2 роки з конфіскацією майна.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3