Справа № 203/8646/25 
Провадження № 2/0203/750/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2026 року        Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді – Єдаменко С.В.,
при секретарі – Пилипенко А.С.,
за участю представника позивача – адвоката Кучерука А.В.,
в режимі відеоконференції представника відповідача – адвоката Царьової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, –

встановив:

25 листопада 2025 року позивачка звернулась до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували в шлюбі з 02 червня 2012 року, який було розірвано рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 06 серпня 2025 року у цивільній справі №203/3991/25. Від вказаного шлюбу сторони мають дітей: сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з матір`ю (позивачкою). Під час перебування в шлюбі сторони придбали транспортний засіб – легковий седан Mazda 3, 2019 р.в., об`єм двигуна – 2488 см. куб, який є об`єктом спільної власності подружжя, але був зареєстрований за відповідачем. Позивачці стало відомо з відповідей Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України у Дніпропетровській та Запорізькій обл. на адвокатські запити від 23 червня 2025 року та 03 липня 2025 року, що вказаний автомобіль було перереєстровано з відповідача на ОСОБА_5 . Позивачка своєї згоди на відчуження вказаного автомобіля не надавала, частини грошей від його реалізації не одержувала. Зважаючи на середні ринкові ціни на транспортні засоби аналогічної марки та року випуску з відповідними характеристиками вартість відчуженого відповідачем автомобіля становить – 723 630, 83 грн. Приймаючи до уваги інтереси двох малолітніх дітей, які проживають з позивачкою, вона просила згідно ст. 70 Сімейного кодексу України відступити від принципу рівності часок подружжя і виділити їй більшу частку із спільного майна – 70 % від розміру розрахункової ринкової вартості автомобіля, а саме 506 541 грн. На підставі викладеного позивачка просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін транспортний засіб – загальний легковий седан Mazda 3 (2019 року випуску, об`єм двигуна – 2488 см. куб., VIN код ТЗ: НОМЕР_1 ); стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 506 541 грн., та витрати на правову допомоги адвоката в розмірі 20 000,00 грн. (а.с. а.с. 1 – 4).
Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді № 2058028 від 27 листопада 2025 року щодо зареєстрованого місця проживання відповідача-фізичної особи ОСОБА_2 та відповіді № 2069236 з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери від 01 грудня 2025 року щодо реєстрації відповідача як внутрішньо переміщеної особи (а.с. а.с. 29 – 30), ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 01 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку загального провадження в судовому засіданні з викликом сторін на 12 січня 2026 року (а.с. 31).
05 грудня 2025 року через підсистему Електронний суд представником позивачки адвокатом Курчеруком А.В. була подана заяву про уточнення позовних вимог, в якій було вказано вартість транспортного засобу, який є предметом спору, в розмірі 728 000 грн. (а.с. а.с. 35 – 36). До заяви додані відповідні докази – консультаційний висновок оцінювача про вартість транспортного засобу (а.с. а.с. 38 – 52).
З урахуванням цього, позивачка згідно уточненої позовної заяви просила: визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін транспортний засіб – загальний легковий седан Mazda 3 (2019 року випуску, об`єм двигуна – 2488 см. куб., VIN код ТЗ: НОМЕР_1 ); стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 509 600 грн., витрати на правову допомоги адвоката в розмірі 20 000,00 грн. та витрати на оплату консультаційного висновку оцінювача в розмірі 3 000,00 грн. (а.с. 52 на зв.).
15 грудня 2026 року через підсистему Електронний суд представником відповідача адвокатом Царьовою О.С. було подано відзив на позов, в якому позовні вимоги визнавались частково. У відзиві зазначалось, що ринкова вартість спірного автомобіля становить 596 273 грн. 35 коп., що підтверджується висновком експерта за результатами транспортно-товарознавчого дослідження. Тому відповідач просив при визначенні частки позивачки у спільному автомобілі, що підлягає стягненню з нього, виходити саме з такої вартості транспортного засобу. Відповідач заперечував проти того, щоб суд відходив від визначення рівними часток членів колишнього подружжя у спільному майні, оскільки сам по собі факт проживання дітей з позивачкою не є підставою для такого відступлення. Відповідач приймає участь у вихованні дітей, надає матеріальну допомогу на їх утримання на постійній основі (а.с. а.с. 62 – 64).
На підтвердження доводів відзиву також було надано відповідні докази (а.с. а.с. 72 – 80).
25 грудня 2025 року через підсистему Електронний суд представником позивачки адвокатом Кучерук А.В. було подано відповідь на відзив, в якому він наполягав на задоволенні позовних вимог, вказаних в уточненій позовній заяві, вказуючи, що розмір сплачених відповідачем аліментів є не співмірними з витратами на утримання двох дітей, у зв`язку з чим дійсно існують підстави для виділення позивачки саме 70% від вартості спільного автомобіля. З приводу наданого висновку транспортно-товарознавчої експертизи представник позивача звертав увагу суду, що ця експертиза була проведена на замовлення відповідача, а не на підставі судової ухвали. При цьому, огляд транспортного засобу проводився без участі позивачки чи її представника, а зазначена у висновку експерта ціна автомобіля є нижчою за ціну, зазначено в договорі купівлі-продажу. Оскільки підставою для визначення саме такої низької ціни транспортного засобу експерт вказав те, що ним враховано реальний технічний стан автомобіля, має значення як саме експлуатувався транспортний засіб новим власником після придбання, зважаючи на те, що висновок експерта складався через пів року після продажу автомобіля (а.с. а.с. 82 – 85).
Представником позивачки було надано додаткові докази на підтвердження її витрат на утримання спільних з відповідачем дітей (а.с. а.с. 87 – 98).
02 січня 2026 року через підсистему Електронний суд представником відповідача адвокатом Царьовою О.С. було подано заперечення на відповідь на відзив, в яких вона підтримували доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Щодо участі відповідача у забезпеченні дітей вказувалось, що ним не лише сплачується аліменти на їх утримання, а здійснюється оплата консультацій медичних працівників, лікування, організація дитячих свят, він купляє їм подарунки, одяг, продукти тощо. З приводу заперечень представника позивачки щодо достовірності наданого відповідачем експертного висновку зазначалась, що вартість майна, яке підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а у разі недосягнення згоди – виходячи з дійсної вартості майна на час розгляду справи. При цьому, відповідачем надано саме висновок експерта, який є атестованим судовим експертом, а на консультативний висновок спеціаліста, тому саме наданий відповідачем експертний висновок має бути врахований судом під час ухвалення рішення (а.с. а.с. 100 – 102).
До заперечень на відповідь на відзив представником відповідача було надано додаткові докази у цивільній справі (а.с. а.с. 110 – 114).
08 січня 2026 року через підсистему Електронний суд представником відповідача адвокатом Царьовою О.С. було подано клопотання про відкладення судового засідання (а.с. 116).
09 січня 2026 року через підсистему Електронний суд представником позивачки адвокатом Кучерук А.В. було подано клопотання про проведення підготовчого засідання без участі позивачки та її представника (а.с. 119).
09 січня 2026 року через підсистему Електронний суд представником позивачки адвокатом Кучерук А.В. було подано додаткові пояснення у цивільній справі, в яких він ставив під сумнів надані представником відповідача докази участі останнього в утриманні спільних з позивачкою дітей, оскільки з наданих документів неможливо достовірно встановити, хто саме був одержувачем відповідних товарів та послуг. При цьому, додаткові витрати позивачки на утримання двох дітей складають від 45 000,00 грн. до 52 000,00 грн. на місяць. Вказане є підставою для збільшення частки позивачки при поділі спільного майна колишнього подружжя з до 70 відсотків (а.с. а.с. 121 – 124).
До зазначених пояснень представником позивачки було надано додаткові докази у цивільній справі (а.с. а.с. 126 – 171).
В підготовче судове засідання 12 січня 2026 року сторони по справі не з`явились, за клопотанням представника відповідача підготовче засідання було відкладено на 13 лютого 2026 року (а.с. 173). В підготовчому судовому засіданні 12 січня 2026 року суд ухвалив продовжити підготовче провадження строком на 30 днів (а.с. 173 дія № 5).
В підготовче засідання 13 лютого 2026 року з`явились представники сторін, які вважали за можливе призначити справу до судового розгляду.
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 13 лютого 2026 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі № 203/8646/25 та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні 24 березня 2026 року (а.с. 186). 
23 березня 2026 року через підсистему Електронний суд представником відповідача адвокатом Царьовою О.С. було подано клопотання про відкладення судового засідання (а.с. 191).
23 березня 2026 року через підсистему Електронний суд від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом цивільної справи (а.с. а.с. 196 – 201).
Судове засідання 24 березня 2026 року не відбулось через відрядження судді. Розгляд цивільної справи було відкладено на 03 квітня 2026 року (а.с. 203). 
В судове засідання 03 квітня 2026 року з`явились представники сторін.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з мотивів, зазначених в заявах по суті справи та поясненнях.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила поділити майно в рівних частинах, стягнути з відповідача компенсацію частки позивачки, виходячи з вартості, зазначеної у наданому відповідачем експертному висновку.
В судовому засіданні 03 квітня 2026 року розгляд цивільної справи було завершено.
Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
02 червня 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 02 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 244 (а.с. 25).
Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданого 16 січня 2020 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за реєстром № 5 позивачка змінила прізвище « ОСОБА_7 », взяте після укладання шлюбу з відповідачем, на « ОСОБА_8 » (а.с. 23).
У вказаному шлюбі у сторін народились 2 дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого 11 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 43 (а.с. 7) та донька – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , виданого 22 березня 2017 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 423 (а.с. 24).
Рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 06 серпня 2025 року у цивільній справі № 203/3991/25 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. а.с. 21 – 22). Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили 06 вересня 2025 року.
Згідно наказу, виданого 20 червня 2025 року Центральним районним судом міста Дніпра у цивільній справі № 203/4123/25 з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання двох спільних дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів (заробітку) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 01 січня відповідного року, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно на кожну дитину (а.с. 71).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів 01 жовтня 2021 року було придбано легковий седан Mazda 3 (2019 року випуску, об`єм двигуна - 2488 см. куб, VIN код ТЗ: НОМЕР_1 (а.с. 8). Вказаний автомобіль був зареєстрований за відповідачем, що підтверджується копією договору від 14 червня 2025 року (а.с. 10).
14 червня 2025 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ МВС № 1242 № 1242/2025/5414231 транспортний засіб марки «MAZDA 3», 2019 року випуску, об`єм двигуна – 2488 см. куб., кузов НОМЕР_1 , було продано відповідачем ОСОБА_5 за 615 000 грн. (а.с. 72).
При вирішенні позовних вимог по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України, згідно з якою, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 369 Цивільного кодексу України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Відповідно до стаття 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Відповідно до статті 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.
Відповідно до статті ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Відповідно до статті 71 СКУ майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Відповідно до ч.2. статті 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що придбаний в період шлюбу між позивачкою та відповідачем транспортний засіб – загальний легковий седан марки «MAZDA 3», 2019 року випуску, об`єм двигуна – 2488 см. куб., VIN-код НОМЕР_1 , слід визнати об`єктом їх спільної сумісної власності. Оскільки відповідач здійснив відчуження цього автомобіля і не надав суду докази того, що належна позивачці частина коштів від продажу транспортного засобу була їй виплачена, або, що виручені від продажу кошти були спрямовані на потреби сім`ї, слід дійти висновку, що позивачка має право вимагати стягнення з відповідача компенсації за її частку в судовому порядку.
Суд не вбачає підстав для відступу від рівності часток при визначенні компенсації позивачці, оскільки не доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, участі в утриманні дітей. В ході розгляду цивільної справи не було також доведено, що визначених судовим наказом аліментів в розмірі 1/3 від доходів (заробітку) відповідача не достатньо для їх утримання. При цьому, за наявності додаткових витрат позивачка не позбавлена права звернутись з позовом по їх стягнення у разі потреби.
При визначенні вартості транспортного засобу – загальний легковий седан марки «MAZDA 3», 2019 року випуску, об`єм двигуна – 2488 см. куб., VIN-код НОМЕР_1 , для вирішення питання про стягнення компенсації на користь позивачки суд віддає перевагу наданому відповідачем висновку експерта № 12/12/25, складеному 14 грудня 2025 року за результатами транспортно-товарознавчого дослідження судовим експертом Дірявкою Євгенієм Володимировичем (а.с. а.с. 75 – 80). Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Натомість позивачкою поданий консультаційний висновок оцінювача про вартість (а.с. а.с. 38 – 40), який не є експертним висновком, тому не може бути використаний на спростування висновку експерта № 12/12/25, а міг лише слугувати підставою для призначення судової експертизи, якщо б таке клопотання було заявлено однією чи обома сторонами у цивільній справі.
При таких обставинах, суд приходить до висновку, що ринкова ціна транспортного засобу – загальний легковий седан марки «MAZDA 3», 2019 року випуску, об`єм двигуна – 2488 см. куб., VIN-код НОМЕР_1 на час вирішення спору становить 596 273 грн. 35 коп. (а.с. 78 на зв.), а належна до стягнення з відповідача на користь позивачки сума становить 596 273 грн. 35 коп. / 2 = 298 136 грн. 67 коп.
З наведених мотивів позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, відмову в задоволенні позовних вимог, з урахування того, що позивачка звільнена від сплати судового збору, судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь держави, що складає 2 981 грн. 36 коп.
Витрати позивачки на одержання консультаційного висновку оцінювача про вартість транспортного засобу відшкодуванню не підлягають, оскільки вказаний висновок не був взятий судом до уваги при ухваленні рішення.
Частиною 8 ст.141ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При вирішення питання щодо стягнення з відповідача витрат позивачки на оплату правової допомоги адвоката суд враховує, що представник позивачки адвокат Кучерук Антон Володимирович брав участь судових засіданнях та був допущений до участі в справі згідно ордеру серії АЕ № 1393886, виданого 09 червня 2025 року на підставі договору про надання правової допомоги № 62/ФО-АБ/25 від 09 червня 2025 року (а.с. а.с. 197 – 199). Позивачкою та адвокатом складено акт приймання-передачі виконаних робіт за цим договором від 20 березня 2026 року на суму 20 000,00 грн. (а.с. 200). Саме така сума була заявлена в позовній заяві при попередньому розрахунку витрат, пов`язаних з розглядом цивільної справи. В акті вказаний деталізованих перелік послуг з правової допомоги, наданих адвокатом. Приймаючи до уваги зазначене, враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 10 000,00 грн. 

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 63, 65, 68 – 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 368, 369, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст.2, 4, 5, 7, 10-13, 19, 76-81, 141, 223, 258, 259, 263-268, 274 ЦПК України, суд –

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна – задовольнити частково.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса як ВПО: АДРЕСА_2 ) та  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 ) транспортний засіб – загальний легковий седан марки «MAZDA 3», 2019 року випуску, об`єм двигуна – 2488 см. куб., VIN-код НОМЕР_1 .
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса як ВПО: АДРЕСА_2 ) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 )  частину вартості транспортного засобу – загальний легковий седан марки «MAZDA 3», 2019 року випуску, об`єм двигуна – 2488 см. куб., VIN-код НОМЕР_1 , а саме у розмірі 298 136 грн. 67 коп., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., а разом 308 136 (триста вісім тисяч сто тридцять шість) гривень 67 копійок.
В решті позову – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса як ВПО: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 2 981 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят одна) гривня 36 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.273 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.
Повний текст рішення складено 01 липня 2026 року.

Суддя    С.В. Єдаменко