Справа № 308/11146/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2026 року        місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Бедьо В.І., за участю секретаря судового засідання Малиновської І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою представника позивача Кукси Карини Олександрівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, –
В С Т А Н О В И В:
ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 208492 від 09.11.2025 року в розмірі 15 970,48 грн, яка складається з 9 460,00 грн. - заборгованість за тілом, 5 909,48 грн. - заборгованість за відсотками, 601,00 грн. - заборгованість за комісією, а також судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.11.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «КредіПлюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір про споживчий кредит № 208492, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 9 460,00 грн.
03.04.2026 року між ТОВ «Фінансова компанія «КредіПлюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 03042026, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників первісного кредитора, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 208492 від 09.11.2025 року.
Згідно з Реєстром прав вимог № 1 від 03.04.2026 року та Актом приймання-передачі Реєстру прав вимог № 1 від 03.04.2026 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Виконання ТОВ «Юніт Капітал» обов`язку щодо передачі грошових коштів у розпорядження первісного кредитора за договором факторингу підтверджується платіжною інструкцією, долученою до матеріалів справи.
Відповідно до розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 15 970,48 грн, з яких: 9 460,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 5 909,48 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом; 601,00 грн – заборгованість за комісією.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася. У позовній заяві просила проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення повідомлення про виклик в судове засідання в її електроний кабінет, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву та будь-яких заперечень проти заявлених вимог не подала.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося.
Інші процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2026 року вказану справу передано на розгляд судді Бедьо В.І.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.08.2026 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність та достатність у сукупності, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 09.11.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «КредіПлюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір про споживчий кредит № 208492, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 9 460,00 грн.
Кредитний договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором bd1c4e1e.
Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язалася повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені договором платежі в порядку і строки, визначені кредитним договором та графіком платежів.
На виконання умов кредитного договору 09.11.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «КредіПлюс» здійснило перерахування кредитних коштів у розмірі 9 460,00 грн на платіжну картку відповідача, останні чотири цифри якої – 7578.
Факт надання відповідачу кредитних коштів підтверджується кредитним договором, довідкою про перерахування коштів, розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку та іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.
Оцінка суду.
Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.
Для правильного вирішення спору суду необхідно встановити:
1.чи було укладено кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем;
2.чи отримала відповідач кредитні кошти;
3.чи перейшло до ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги за кредитним договором;
4.чи наявні правові підстави для стягнення заявленої позивачем заборгованості та в якому розмірі;
5.чи підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати.
Відповідаючи на вказані питання, суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній, формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 Цивільного кодексу України (даліЦК) передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК).
Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20)), яка враховується Судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).
Як встановлено судом, відповідач пройшла процедуру реєстрації, ідентифікації та верифікації на вебсайті первісного кредитора, зокрема з використанням системи BankID НБУ, зазначила свої персональні дані, номер телефону та реквізити банківської картки, ознайомилася з умовами кредитування, паспортом споживчого кредиту, індивідуальною та публічною частинами кредитного договору і графіком платежів.
Після цього ОСОБА_1 підтвердила прийняття запропонованих умов кредитування та підписала кредитний договір № 208492 від 09.11.2025 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором bd1c4e1e.
Без проходження відповідачем установленої процедури реєстрації та ідентифікації, введення одноразового ідентифікатора й підтвердження прийняття умов договору укладення такого електронного кредитного договору було б неможливим.
Наявність електронного підпису відповідача підтверджує її волевиявлення на укладення кредитного договору, погодження з його істотними умовами та прийняття на себе передбачених договором обов`язків.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач не реєструвалася в інформаційній системі первісного кредитора, не підписувала кредитний договір або що зазначені в договорі персональні дані та реквізити їй не належать.
Таким чином, суд дійшов висновку, що кредитний договір № 208492 від 09.11.2025 року укладено між ТОВ «Фінансова компанія «КредіПлюс» та ОСОБА_1 у належній письмовій електронній формі, а сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов.
Щодо факту отримання відповідачем кредитних коштів суд зазначає таке.
Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти в розмірі 9 460,00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування ним та інші погоджені сторонами платежі.
На виконання умов кредитного договору 09.11.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «КредіПлюс» ініціювало безготівковий переказ кредитних коштів у розмірі 9 460,00 грн на зазначену відповідачем платіжну картку останні чотири цифри якої 7578.
Факт перерахування кредитних коштів підтверджується довідкою про перерахування коштів, відомостями кредитного договору, розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку відповідача та іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Зазначені докази є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою та в сукупності підтверджують виконання первісним кредитором обов`язку щодо надання відповідачу кредитних коштів.
Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували факт зарахування кредитних коштів на зазначену нею платіжну картку, а також не подано доказів звернення до первісного кредитора або правоохоронних органів із заявами про неправомірне оформлення кредиту чи використання її персональних даних іншими особами.
Отже, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору № 208492 від 09.11.2025 року, а також факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 9 460,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином – відступлення права вимоги.
Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється в такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона – фактор – передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони – клієнта – за плату в будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи – боржника.
Згідно із частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, тобто наявна вимога, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому, тобто майбутня вимога.
Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови одержання від клієнта або фактора письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги, у якому визначено відповідну грошову вимогу та названо фактора.
Водночас неповідомлення боржника про заміну кредитора не припиняє грошового зобов`язання та не звільняє боржника від обов`язку щодо його виконання. Таке неповідомлення лише надає боржнику право виконати зобов`язання первісному кредиторові, і таке виконання вважатиметься належним.
Доказів виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором на користь первісного кредитора або нового кредитора матеріали справи не містять.
Судом установлено, що 03.04.2026 року між ТОВ «Фінансова компанія «КредіПлюс» як клієнтом та ТОВ «Юніт Капітал» як фактором укладено договір факторингу № 03042026.
Відповідно до пункту 1.3 договору факторингу право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, у тому числі права грошової вимоги до боржників щодо сплати заборгованості за кредитними договорами, строк виконання якої настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.
Пунктом 1.5 договору факторингу визначено, що Реєстр прав вимог є переліком прав вимоги до боржників, які відступаються за цим договором.
Згідно з пунктом 2.1 договору факторингу клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог, а фактор зобов`язався прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Відповідно до пункту 4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог та Акта приймання-передачі Реєстру прав вимог.
На виконання умов договору факторингу між сторонами підписано Реєстр прав вимог № 1 від 03.04.2026 року та Акт приймання-передачі Реєстру прав вимог № 1 від 03.04.2026 року.
З витягу з Реєстру прав вимог № 1 від 03.04.2026 року встановлено, що до ТОВ «Юніт Капітал» передано, зокрема, право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 208492 від 09.11.2025 року.
Факт виконання ТОВ «Юніт Капітал» обов`язку щодо фінансування первісного кредитора за договором факторингу підтверджується долученою до матеріалів справи платіжною інструкцією про перерахування грошових коштів за відступлені права вимоги.
Договір факторингу, Реєстр прав вимог, Акт приймання-передачі Реєстру прав вимог і платіжна інструкція узгоджуються між собою та в сукупності підтверджують перехід до позивача права грошової вимоги до відповідача.
Таким чином, позивач належними та допустимими доказами підтвердив перехід до ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги за кредитним договором № 208492 від 09.11.2025 року, а тому позивач є належним кредитором відповідача у спірному зобов`язанні.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу й інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню в цей строк.
Згідно із частиною першою статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.
Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, встановлених договором.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до положень закону.
За змістом частини першої статті 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти на умовах, установлених кредитним договором.
Як установлено судом, первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 9 460,00 грн.
Натомість відповідач узятих на себе договірних зобов`язань належним чином не виконала, отримані кредитні кошти у визначені договором строки не повернула, проценти за користування кредитом та передбачену договором комісію в повному обсязі не сплатила.
Згідно з наданим позивачем розрахунком загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 208492 від 09.11.2025 року становить 17 370,48 грн, з яких: 9 460,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 909,48 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Розмір заборгованості підтверджується розрахунком, складеним ТОВ «Фінансова компанія «КредіПлюс», витягом із Реєстру прав вимог № 1 від 03.04.2026 року, випискою з особового рахунку відповідача та іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.
Позивач у межах цієї справи не заявляє вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 1 400,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу виключно в межах заявлених позивачем вимог.
Отже, питання про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 1 400,00 грн судом не вирішується.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 15 970,48 грн, яка складається з: 9 460,00 грн – заборгованості за тілом кредиту; 5 909,48 грн – заборгованості за процентами за користування кредитом.
Щодо вимоги про стягнення процентів суд зазначає, що їх розмір та порядок нарахування погоджено сторонами в індивідуальній частині кредитного договору та графіку платежів, які відповідач підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Нарахування процентів здійснено первісним кредитором відповідно до умов кредитного договору та в межах погодженого сторонами строку кредитування. Розрахунок процентів є послідовним, відповідає умовам договору та не спростований відповідачем.
Щодо заборгованості за комісією в розмірі 601,00 грн суд виходить із того, що обов`язок зі сплати такої комісії, її розмір і порядок сплати визначено індивідуальною частиною кредитного договору та графіком платежів.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом можуть включатися проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові й супутні послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Умова про сплату комісії була відома відповідачу до укладення договору, відображена в індивідуальній частині кредитного договору, паспорті споживчого кредиту та графіку платежів і прийнята відповідачем шляхом підписання договору електронним підписом.
Матеріали справи не містять доказів того, що комісія в розмірі 601,00 грн нарахована за послуги, які відповідно до закону повинні надаватися споживачу безоплатно, або що її нарахування суперечить умовам укладеного договору.
Відповідачем не подано контррозрахунку заборгованості, доказів повного чи часткового повернення кредитних коштів, сплати процентів або комісії, а також доказів на підтвердження неправильності здійснених первісним кредитором нарахувань.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено факт укладення кредитного договору, надання відповідачу кредитних коштів, неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, перехід права вимоги до ТОВ «Юніт Капітал», а також розмір заявленої до стягнення заборгованості.
Отже, позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 208492 від 09.11.2025 року в розмірі 15 970,48 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн суд зазначає таке.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: копію договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026 року; копію Додаткової угоди № 25771563837 від 25.05.2026 року; копію Акта приймання-передачі наданих послуг; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію довіреності адвоката; копію довіреності представника позивача.
Відповідно до частини першої та пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу учасник справи подає докази щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їхньої вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Відповідачем не подано заперечень щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та не заявлено клопотання про їх зменшення у зв`язку з неспівмірністю.
Ураховуючи характер і складність спору, обсяг виконаної адвокатом роботи, час, витрачений на підготовку позову та інших процесуальних документів, наявність доказів щодо обсягу й вартості наданих послуг, а також відсутність заперечень відповідача щодо неспівмірності таких витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
Щодо розподілу судового збору суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви в електронній формі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією, наявною в матеріалах справи.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, підтверджених доказами, дослідженими судом, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 10–13, 76–81, 89, 133, 137, 141, 247, 258–259, 263–265, 280–284 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 15, 16, 205, 207, 512–517, 525, 526, 530, 599, 610–612, 627–629, 638, 639, 1048–1050, 1054, 1055, 1077, 1078, 1082 Цивільного кодексу України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», Законом України «Про споживче кредитування», суд, –
У Х В А Л И В:
Позов представника позивача Кукси Карини Олександрівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333) заборгованість за кредитним договором № 208492 від 09.12.2025 року в загальному розмірі 15 970,48 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят) гривень 48 копійок, яка складається з: 9 460,00 (дев`ять тисяч чотириста шістдесят) гривень 00 копійок – заборгованості за тілом кредиту; 5 909,48 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`ять) гривень 48 копійок – заборгованості за процентами за користування кредитом; 601,00 (шістсот одна) гривня 00 копійок – заборгованості за комісією та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 (сім тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333) судовий збір у розмірі 2 662,40 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області Бедьо В.І.