номер провадження справи 5/57/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2026 Справа № 908/674/26
м. Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Соколові А.А., розглянувши матеріали справи
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ФРАХТВЕРСАНД” (вул. Акінфієва Івана, буд. 18, офіс 301, м. Дніпро, 49000; код ЄДРПОУ 45214698)
До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ” (вул. Волгоградська, буд. 26-А, кв. 91, м. Запоріжжя, 69035; код ЄДРПОУ 44026557)
про стягнення 1 073 003,23 грн.,

За участю представників сторін:
Від позивача: Гудименко О.М. (в режимі відеоконференції) - ордер серії АЕ №1483903 від 13.03.2026;
Від відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

19.03.2026 через підсистему “Електронний суд” ЄСІКС до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “ФРАХТВЕРСАНД” до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ” про стягнення 1 073 003,23 грн.
19.03.2026 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 31.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі № 908/674/26 в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.04.2026 о 10 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явка учасників справи визнана обов`язковою та запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії.
Ухвалою суду від 01.04.2026 № 908/674/26 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ФРАХТВЕРСАНД” № б/н від 31.03.2026 задоволено та вирішено судове засідання, призначене на 27.04.2026 о 10 год. 30 хв. проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду використанням підсистеми "Електронний суд”. Розгляд справи неодноразово відкладався. 
15.05.2026 від Позивача до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії квитанцій про реєстрацію податкових накладних.
Ухвалою суду від 03.06.2026 закрите підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 24.06.2026 о 11 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін, яке вирішено проводити в режимі відеоконференції.
24.06.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ” до суду надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку на подання доказів та долучення доказів в підтвердження часткового погашення основної заборгованості у розмірі 235 000,00 грн.
Ухвалою суду від 24.06.2026 задоволено вищевказане клопотання ТОВ “ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ” та оголошено перерву з розгляду справи по суті до 06.07.2026 об 12 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. У судовому 06.07.2026 за участю представників позивача та відповідача суд оголосив перерву до 14.07.2026 об 11 год. 00 хв., яке вирішено проводити в режимі відеоконференції.
14.07.2026 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС від ТОВ “ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ” надійшла заява про проведення судового засідання 14.07.2026 об 11 год. 00 хв. за відсутністю повноважного представника.
Відповідно до ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 14.07.2026 здійснювалось в режимі відеоконференції і фіксувалось з використанням підсистеми “Електронний суд” ЄСІКС.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги зазначивши, що 11.06.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРАХТВЕРСАНД» (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ» (Замовник) укладений Договір № 11/06/25 про надання транспортних послуг (Договір), за умовами якого ТОВ «ФРАХТВЕРСАНД» зобов`язався надати послуги з перевезення вантажів власними транспортними засобами, а ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ» — своєчасно оплатити такі послуги. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором та надав послуги з перевезення вантажів, що підтверджується рахунками-фактурами, актами надання автотранспортних послуг. Загальна сума наданих послуг за Договором склала 1 644 145,21 грн. Відповідач здійснив часткову оплати на загальну суму 660 000,00 грн., у зв`язку з чим сума основної заборгованості Відповідача перед Позивачем за Договором № 11/06/25 від 11.06.2025 складає 984 145,21 грн., яка визнана відповідачем в акті звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2025. У зв`язку з порушенням умов договору № 11/06/25 від 11.06.25, позивач просить суд стягнути з відповідача основну заборгованість у розмірі 984 145,21 грн., пеню за загальний період з 13.11.2025 по 17.03.2026 на суму 66 306,95 грн., 3 % річних за період з 13.11.2025 по 17.03.2026 у розмірі 6 539,05 грн. та інфляційні витрати за період з листопада 2025 по лютий 2026 включно на суму 16 012,02 грн.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Суд оголосив стислий зміст клопотання ТОВ “ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ” від 23.06.2026, в якому відповідач зазначив про часткове погашення основної заборгованості у розмірі 235 000,00 грн. за Договором № 11/06/25 від 11.06.2025 після відкриття провадження у справі № 908/674/26. Також судом встановлено, що в ухвалі від 24.06.2026 № 908/674/26 зазначено, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням здійснених оплат.
Представник позивача підтвердив здійснення відповідачем часткової оплати основної заборгованості за договором № 11/06/25 від 11.06.2025 на загальну суму 235 000,00 грн. після відкриття провадження у справі № 908/674/26.
У судовому засіданні 14.07.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

11.06.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРАХТВЕРСАНД» (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ» (Замовник) укладений Договір № 11/06/25 про надання транспортних послуг (Договір), згідно з п. 1.1. якого за даним договором Перевізник зобов`язався доставити (або організувати доставку) довірений йому замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а Замовник зобов`язався сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Послуги по даному договору надаються перевізником власними транспортними засобами (п. 1.2. договору).
Пунктом 1.5. договору передбачено, що вартість послуг сторони визначаються у заявках та/або рахунках.
Відповідно до п.п. 3.1.4. п. 3.1. договору, замовник зобов`язався своєчасно оплачувати послуги, що надаються перевізником за даним договором.
Згідно з п. 4.3. договору, перевізник вважається таким, що виконав свої зобов`язання за даним договором, якщо вантаж був доставлений в пункт призначення, переданий уповноваженому представникові вантажоодержувача без псування і пошкоджень в кількості, відповідно товаросупровідних документам і підтверджуючі цей факт належно оформлені документи були надані замовникові.
Замовник на підставі рахунку, акту виконаних робіт і після отримання документів, які підтверджують належне виконання перевізником своїх зобов`язань за даним договором, зобов`язаний сплатити перевізникові вартість наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок перевізника на протязі 30 банківських днів з дати отримання оригіналу рахунку, акту виконаних робіт та податкової накладної, зареєстрованої в ЄРПН. Розрахунки можуть виконуватися в іншій спосіб, передбачений законодавством України (п. 4.4. договору).
Загальна сума цього договору є сумою вартості всіх наданих перевізником послуг з перевезення вантажів, вказаних в заявках, рахунках і актах виконаних робіт (п. 4.5. договору).
Пунктом 5.1. договору передбачено, що за невиконання або неповне виконання зобов`язань за даним договором замовник i перевізник несуть матеріальну відповідальність відповідно до Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про транспорт , Законом України «Про автомобільний транспорт», Правилам перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, Статусу автомобільного транспорту і цього договору.
Відповідно до п. 5.4. договору, в разі невчасної оплати наданих послуг, замовник виплачує перевізникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати.
Договір діє з дати його підписання сторонами та по 31 грудня 2025 р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 8.1. договору).
Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, у період з 12.06.2025 по 30.12.2025 позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання транспортних послуг № 11/06/25 від 11.06.2025 на загальну суму 1 644 145,21 грн., відповідач здійснив оплату наданих послуг частково у розмірі 360 000,00 грн., у зв`язку з чим станом на 31.12.2025 сума основної заборгованості ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ» становить 1 284 145,21 грн., про що між Позивачем та Відповідачем складений та підписаний Акт звірки взаєморозрахунків від 31.12.2025 на суму 1 284 145,21 грн., та підтверджується підписаними обома сторонами актами надання автотранспортних послуг, актами здачі-приймання робіт (надання послуг) та рахунками на оплати (а.с. 10-11, 15-76).
У зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору № 11/06/25 від 11.06.2025 щодо оплати за послуги перевезення, 03.02.2026 ТОВ «ФРАХТВЕРСАНД» на адресу ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ» направлено претензію щодо погашення заборгованості за договором про надання транспортних послуг № 11/06/25 від 11.06.2025 у розмірі 1 284 145,21 грн. (а.с. 122).
Проте, вказаний лист залишився без відповіді.
Матеріали справи свідчать, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ» частково здійснено оплату за автотранспортні послуг на загальну суму 300 000,00 грн., що підтверджується інформаційними повідомленнями про зарахування коштів № 239 від 12.01.2026 на суму 200 000,00 грн., № 249 від 16.02.2026 на суму 40 000,00 грн., № 250 від 19.02.2026 на суму 30 000,00 грн., та № 252 від 03.03.2026 на суму 30 000,00 грн. (а.с. 77-80).
У зв`язку з порушенням умов договору № 11/06/25 від 11.06.2025 щодо оплати за послуги перевезення у період з 02.10.2025 по 30.12.2025, позивач просить суд стягнути з відповідача основну заборгованість у розмірі 984 145,21 грн., пеню за загальний період з 13.11.2025 по 17.03.2026 на суму 66 306,95 грн., 3 % річних за період з 13.11.2025 по 17.03.2026 у розмірі 6 539,05 грн. та інфляційні витрати за період з листопада 2025 по лютий 2026 включно на суму 16 012,02 грн.
З матеріалів справи також вбачається, що після відкриття провадження у справі ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ» на користь ТОВ «ФРАХТВЕРСАНД» здійснено часткове погашення основної заборгованості на суму 235 000,00 грн. з призначенням платежу: оплата за автотранспортні послуги згідно договору № 11/06/25 від 11.06.2025, що підтверджується копіями платіжних інструкції в національній валюті № 280 від 06.04.2026 в розмірі 50 000,00 грн., № 290 віл 10.04.2026 на суму 25 000,00 грн., № 318 від 22.04.2026 на суму 20 000,00 грн., № 341 від 15.05.2026 на суму 100 000,00 грн., № 379 від 05.06.2026 на суму 40 000,00 грн. (а.с. 202-206).
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, додаткові пояснення, проаналізувавши норми чинного законодавства суд при прийнятті рішення враховує наступне.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі Договору про надання транспортних послуг № 11/06/25 від 11.06.2025.
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Статтею 916 ЦК України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Відповідно до ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
Як встановлено судом, на виконання умов договору № 11/06/25 від 11.06.2025 у період з 02.10.2025 по 30.12.2025 ТОВ «ФРАХТВЕРСАНД» надав ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ» транспортні послуги на загальну суму 984 145,21 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами актами надання автотранспортних послуг, актами здачі-приймання робіт (надання послуг) та рахунками на оплати (а.с. 15-76).
Доказів наявності зауважень щодо обсягу та якості наданих послуг з боку ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ» матеріали справи не містять.
На виконання вимог податкового законодавства та у відповідності до умов Договору позивачем здійснено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, докази на підтвердження надано в матеріали справи (а.с. 146- 184).
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
На підставі викладеного, факт наявності заборгованості за договором № 11/06/25 від 11.06.2025 у розмірі 984 145,21 грн. підтверджується матеріалами справи.
Відповідач проти арифметичних розрахунків Позивача суми заборгованості не заперечив, контррозрахунку суду не надав.
Разом з тим судом встановлено, що після відкриття провадження у справі ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ» у період з 06.04.2026 по 05.06.2026 здійснено часткову оплату основної заборгованості за договором № 11/06/25 від 11.06.2025 на суму 235 000,00 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 2 частини першої статті 231 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Оскільки відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості за договором № 11/06/25 від 11.06.2025 на суму 235 000,00 грн. після відкриття провадження у справі, провадження у справі в частині вимоги про стягнення з ТОВ “ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ” на користь ТОВ “ФРАХТВЕРСАНД” основної заборгованості на суму 235 000,00 грн. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.
З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість за договором станом на час прийняття рішення у цій справі в повному обсязі не погашена, розміри вказаної заборгованості відповідають фактичним обставинам справи, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 749 145,21 грн. підлягають задоволенню.
У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати, позивачем на підставі п. 5.4. договору нараховано пеню за загальний період з 13.11.2025 по 17.03.2025 у розмірі 66 306,95 грн.
Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок пені за загальний період з 13.11.2025 по 17.03.2025 у розмірі 66 306,95 грн. з урахуванням умов п. 4.4. договору в частині здійснення оплати замовником на протязі 30 банківських днів з дати отримання оригіналу рахунку, акту виконаних робіт та податкової накладної, зареєстрованої в ЄРПН та враховуючи приписи ст. 530 ЦК України, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача у частині стягнення пені за період з 14.11.2025 по 17.03.2026 на суму 64 931,38 грн., з відмовою у стягненні 1 375,57 грн.
Також у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3 % річних за період з 13.11.2025 по 17.03.2026 у розмірі 6 539,05 грн. та інфляційні витрати за період з листопада 2025 по лютий 2026 включно на суму 16 012,02 грн.
Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних за період з 13.11.2025 по 17.03.2026 у розмірі 6 539,05 грн. та інфляційних витрат за період з листопада 2025 по лютий 2026 на суму 16 012,02 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» та з урахуванням умов п. 4.4. договору, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних за період з 14.11.2025 по 17.03.2026 на суму 6 404,40 грн., з відмовою у стягненні 134,65 грн. та в частині стягнення інфляційних витрат за період з листопада 2025 по лютий 2026 на суму 15 927,75 грн. з відмовою у стягненні 84,27 грн.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. 
Як вже зазначалося судом вище, в ухвалі суду від 24.06.2026 № 908/674/26 зазначено, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням здійснених оплат.
В той же час, приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України “Про судовий збір”.
Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог у розмірі 838 003,23 грн., суд вважає за можливе повернути Товариству з обмеженою відповідальністю “ФРАХТВЕРСАНД” з державного бюджету України 50% сплаченого судового збору в порядку ч. 1 ст. 130 ГПК України. 
Згідно із підпунктом 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру – 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Водночас, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Враховуючи вищевикладене, судовий збір у розмірі 6 438,02 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України на підставі відповідної ухвали суду.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із ст. 129-1 Конституції України, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Підсумовуючи викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Інші доводи сторін у відповідних частинах сум до уваги судом не приймаються в силу викладеного.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на відповідача – 6 418,89 грн. судового збору.
Крім цього, позивачем орієнтовно заявлено до стягнення 20 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Відповідач не надав заперечень щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Суд зазначає, що питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу буде вирішено судом після надання ТОВ “ФРАХТВЕРСАНД” відповідних доказів у встановленому законом порядку.
Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 130, 233, 236 – 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково. 
2. Провадженні у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 235 000 (двісті тридцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖПРОМГРАНІТ” (вул. Волгоградська, буд. 26-А, кв. 91, м. Запоріжжя, 69035; код ЄДРПОУ 44026557) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ФРАХТВЕРСАНД” (вул. Акінфієва Івана, буд. 18, офіс 301, м. Дніпро, 49000; код ЄДРПОУ 45214698) основну заборгованість у розмірі 749 145 (сімсот сорок дев`ять тисяч сто сорок п`ять) грн. 21 коп., пеню на суму 64 931 (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот тридцять одна) грн. 38 коп., 3 % річних у розмірі 6 404 (шість тисяч чотириста чотири) грн. 40 коп., інфляційні витрати на суму 15 927 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять сім) грн. 75 коп. та витрати по сплаті судового збору на суму 6 418 (шість тисяч чотириста вісімнадцять) грн. 89 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.
4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 22.07.2026.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.