КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, тел. +380 (044) 207 80 91
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 серпня 2026 року № 320/18152/26
Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представника позивача – Бєлової О.С., представника відповідача – Гріненко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "ТРИКОТАЖНА ФАБРИКА "РОЗА" до Міністерства економіки та довкілля України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Приватне акціонерне товариство «Трикотажна фабрика «РОЗА» (далі – позивач, ПрАТ «ТФ «РОЗА») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України (далі – відповідач, Мінекономіки), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ № 3006 від 23 лютого 2026 року, виданий Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства України, яким було відмовлено Приватному акціонерному товариству «Трикотажна фабрика «РОЗА» у видачі висновку щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком;
- зобов`язати Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду та видати Приватному акціонерному товариству «Трикотажна фабрика «РОЗА» Висновок щодо продовження граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічною операцією по Контракту № RD-0408/2025 від 04.08.2025 р. на поставку технологічного обладнання, який укладений між компанією «DANTI PAOLO E C. SRL», Італія та ПрАТ «ТФ «РОЗА», до 26 лютого 2026 р. включно.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 січня 2026 року позивач звернувся до Мінекономіки із заявою про видачу відповідного висновку, а 04 лютого 2026 року подав заяву через портал адміністративних послуг, яка була зареєстрована за вх. № П481. 11 лютого 2026 року позивач подав додаткові документи, зареєстровані за вх. № П579. 
Позивач зазначає, що між ним та компанією «DANTI PAOLO E C. SRL», Італія, укладено Контракт № RD-0408/2025 від 04.08.2025 на поставку технологічного обладнання для фарбувально-оздоблювального виробництва, включаючи шефмонтаж обладнання та пусконалагоджувальні роботи. 
На думку позивача, обладнання є складним технічним виробом, оскільки складається з багатьох вузлів та комплектуючих, має електронне управління, потребує шефмонтажу, пусконалагоджувальних робіт, навчання персоналу, а також гарантійного обслуговування. 
Позивач також посилається на лист виробника від 20 січня 2026 року, відповідно до якого у зв`язку із затримкою поставки комплектуючих від субпідрядників обладнання може бути відвантажене 13 лютого 2026 року. З урахуванням транспортування та митного оформлення, на думку позивача, обладнання могло бути доставлене в Україну після спливу граничного строку розрахунків. 
Позивач вважає, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки відповідач не обґрунтував, чому обладнання не є складним технічним виробом, а також не послався на нормативні положення, відповідно до яких визначено критерії такого віднесення. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Мінекономіки зазначило, що відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» граничні строки розрахунків за окремими операціями можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади шляхом видачі висновку, а порядок видачі такого висновку визначається Кабінетом Міністрів України. 
Відповідач послався на пункт 2 Порядку видачі висновку щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2019 № 104 (далі – Порядок № 104), відповідно до якого висновок видається за визначеними Порядком окремими операціями. 
При цьому абзацом шостим пункту 10 Порядку № 104 передбачено, що підставою для прийняття рішення про відмову у видачі висновку є те, що операція резидента з експорту (імпорту) товарів не належить до окремої операції, визначеної пунктом 2 цього Порядку. 
Відповідач вважає, що спірна операція не належить до операцій, визначених пунктом 2 Порядку № 104, оскільки позивачем не доведено належність поставленого обладнання до складних технічних виробів у розумінні цього Порядку.
Також відповідач звернув увагу, що передбачений Контрактом строк поставки обладнання становив 153 календарні дні, тобто не перевищував 180 днів.
Крім того, відповідач зазначив, що лист виробника від 20.01.2026 не є документом, яким змінено умови Контракту щодо строків поставки, оскільки відповідна додаткова угода між сторонами Контракту не укладалася. 
Відповідач також вказав, що оскаржуваний наказ містить посилання на статтю 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», абзац шостий пункту 10 Порядку № 104 та наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.02.2019 № 329, а отже, є належним чином мотивованим. 
Позивач подав відповідь на відзив, у якій не погодився з доводами відповідача та зазначив, що відповідач не навів нормативного акта, який би визначав, що придбане обладнання не є складним технічним виробом.
Позивач наполягає, що строк 180 календарних днів не може бути кваліфікуючою ознакою складного технічного виробу, оскільки пункт 2 Порядку № 104 передбачає також операції з постачання складних технічних виробів, що потребують установки, монтажу, налагодження, гарантійного обслуговування та введення їх у дію на місці експлуатації. 
Також позивач зазначає, що підписання додаткової угоди про зміну строків поставки є добровільним волевиявленням сторін, а тому відсутність такої угоди не може бути підставою для відмови у видачі висновку. Як доказ затримки поставки позивач посилається на лист виробника від 20.01.2026. 
В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у задоволенні.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство «Трикотажна фабрика «РОЗА» (код ЄДРПОУ 00307313) є підприємством легкої промисловості, яке здійснює діяльність у сфері виробництва трикотажних полотен та трикотажних виробів, а також проводить зовнішньоекономічну діяльність.
З метою збільшення виробничих потужностей та розвитку виробництва ПрАТ «Трикотажна фабрика «РОЗА» уклало із компанією «DANTI PAOLO E C. SRL» (Італія) міжнародний контракт № RD-0408/2025 від 04.08.2025 на поставку технологічного обладнання для фарбувально-оздоблювального виробництва, включаючи шефмонтаж обладнання та проведення пусконалагоджувальних робіт. 
За умовами вказаного Контракту постачальник зобов`язався поставити ПрАТ «ТФ «РОЗА» обладнання власного виробництва згідно з додатками до Контракту, які є його невід`ємними частинами, а покупець — сплатити його вартість на погоджених сторонами умовах.
Зокрема, сторони погодили поетапний порядок розрахунків: 30 відсотків загальної вартості обладнання у розмірі 44 790,00 євро сплачується покупцем протягом 15 банківських днів від дати підписання Контракту; 60 відсотків у розмірі 89 580,00 євро — протягом 10 банківських днів від дати отримання листа про готовність обладнання до відвантаження; 10 відсотків у розмірі 14 930,00 євро — після підписання акта про завершення пусконалагоджувальних робіт та запуску обладнання в експлуатацію. 
На виконання умов Контракту ПрАТ «ТФ «РОЗА» здійснило попередню оплату у розмірі 44 790,00 євро, що підтверджується платіжною інструкцією № 91 від 12.08.2025. 
Предметом поставки за Контрактом, зокрема, була ворсувальна машина з одним барабаном, модель R9000, з 36 ворсувальними валиками шириною 2200 мм, включаючи її упаковку, шефмонтаж та пусконалагодження.
Позивач зазначав, що вказане обладнання є технологічно складним та обладнане електронною системою управління, а його встановлення передбачає проведення шефмонтажу, пусконалагоджувальних робіт та навчання персоналу покупця спеціалістами постачальника. Також Контрактом передбачено гарантійний строк обладнання тривалістю 12 місяців та гарантійне обслуговування. 
Відповідно до умов Контракту компанія «DANTI PAOLO E C. SRL» взяла на себе зобов`язання виготовити та поставити зазначене обладнання не пізніше п`яти місяців, тобто протягом 153 календарних днів після здійснення першого авансового платежу. 
20.01.2026 компанія «DANTI PAOLO E C. SRL» повідомила позивача про затримку поставки комплектуючих для обладнання, які постачалися підприємствами-субпідрядниками, у зв`язку з чим повідомила про можливість відвантаження обладнання 13.02.2026.
Позивач, посилаючись на зазначені обставини, дійшов висновку про можливе перевищення граничного строку розрахунків за зовнішньоекономічною операцією з урахуванням часу відвантаження обладнання, його транспортування та митного оформлення.
У зв`язку з цим 21.01.2026 ПрАТ «ТФ «РОЗА» звернулося до Мінекономіки із заявою про видачу висновку щодо продовження граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічною операцією за Контрактом № RD-0408/2025 від 04.08.2025 до 15.03.2026. 
Листом від 26.01.2026 № 4432-14/7968-07 Мінекономіки повідомило позивача про необхідність подання відповідної заяви через портал адміністративних послуг.
04.02.2026 ПрАТ «ТФ «РОЗА» подало відповідну заяву через портал адміністративних послуг, яка була зареєстрована Мінекономіки за вхідним № П481. 11.02.2026 позивачем були подані додаткові документи, зареєстровані за вхідним № П579. 
За результатами розгляду поданих позивачем заяв та документів Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства України 23.02.2026 прийнято наказ № 3006 «Про відмову у видачі висновку щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком, ПрАТ «Трикотажна фабрика «РОЗА», яким позивачу відмовлено у видачі відповідного висновку.
Підставою для прийняття оскаржуваного наказу стало встановлення відповідачем того, що заявлена позивачем операція з поставки ворсувальної машини не належить до окремих операцій, визначених пунктом 2 Порядку № 104. 
Не погоджуючись із наказом Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України від 23.02.2026 № 3006, ПрАТ «Трикотажна фабрика «РОЗА» звернулося до суду з цим адміністративним позовом, у якому просить визнати зазначений наказ протиправним та скасувати його, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву та видати позивачу висновок щодо продовження граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічною операцією за Контрактом № RD-0408/2025 від 04.08.2025 до 26.02.2026 включно. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду в Україні визначені Законом України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 № 2473-VIII.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Згідно з частиною третьою статті 13 цього Закону у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Частиною четвертою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» передбачено, що Національний банк України може встановлювати винятки та (або) особливості запровадження граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, зокрема за окремими операціями або товарами.
На виконання зазначених положень Закону України «Про валюту і валютні операції» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 13.02.2019 № 104 «Про затвердження Порядку видачі висновку щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком».
Пунктом 1 Порядку видачі висновку щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2019 № 104 (далі – Порядок № 104), визначено механізм видачі висновку щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком, перелік документів, які подаються для видачі висновку, підстави для відмови у видачі висновку, залишення документів без розгляду, а також перелік товарів, за якими документи для видачі висновку залишаються без розгляду. Чинність Порядку № 104 та його редакція підтверджуються офіційними джерелами законодавства. 
Згідно з пунктом 2 Порядку № 104 висновок може видаватися щодо окремих операцій з експорту та імпорту товарів, які здійснюються резидентами під час виконання зовнішньоекономічних договорів (контрактів), зокрема щодо операцій під час виконання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) виробничої кооперації, консигнації, у будівництві, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, постачання складних технічних виробів, а також постачання товарів спеціального призначення. 
При цьому до окремих операцій з експорту та імпорту товарів під час виконання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) постачання складних технічних виробів належать, зокрема, операції з постачання устаткування частинами або складних технічних виробів, що потребують установки, монтажу, налагодження, гарантійного обслуговування і введення їх у дію на місці експлуатації, а також операції з постачання складних технічних виробів, строк виготовлення та транспортування яких перевищує 180 днів.
Таким чином, положення Порядку № 104 не передбачають можливості продовження граничного строку розрахунків за будь-якою зовнішньоекономічною операцією лише у зв`язку з наявністю обставин, які ускладнюють або затримують її виконання.
Право резидента на звернення до Мінекономіки із заявою про одержання висновку не означає безумовного обов`язку відповідного органу видати позитивний висновок за результатами розгляду такої заяви.
Для видачі висновку необхідним є встановлення відповідності конкретної операції критеріям, визначеним пунктом 2 Порядку № 104, а також наявність документів, які підтверджують відповідні обставини.
Водночас Мінекономіки під час розгляду заяви не здійснює загальної перевірки господарської діяльності заявника та не встановлює факт наявності чи відсутності порушень ним законодавства, а оцінює подані документи саме з метою встановлення наявності передбачених Порядком № 104 підстав для видачі висновку.
З огляду на наведене, предметом судового контролю у цій справі є не питання доцільності продовження позивачу строку розрахунків та не встановлення технічної складності придбаного ним обладнання саме по собі, а перевірка того, чи відповідала заявлена позивачем зовнішньоекономічна операція встановленим Порядком № 104 критеріям та чи мав відповідач правові підстави для прийняття наказу від 23.02.2026 № 3006.
Відповідно до пункту 10 Порядку № 104 за результатами розгляду заяви та поданих документів Мінекономіки приймає рішення про видачу висновку або про відмову у його видачі з підстав, визначених цим Порядком.
Отже, при вирішенні питання щодо правомірності оскаржуваного наказу необхідно встановити, чи підтверджували подані ПрАТ «Трикотажна фабрика «РОЗА» документи відповідність заявленої операції критеріям, установленим пунктом 2 Порядку № 104.
Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із зверненням ПрАТ «Трикотажна фабрика «РОЗА» до Мінекономіки із заявами від 04.02.2026 № П 481 та від 11.02.2026 № П 579 про одержання висновку щодо продовження граничного строку розрахунків за операцією з імпорту ворсувальної машини з одним барабаном, модель R9000 з 36 ворсувальними валиками шириною 2200 мм, включаючи її упаковку, шефмонтаж та пусконалагодження, за Контрактом від 04.08.2025 № RD-0408/2025, укладеним між ПрАТ «Трикотажна фабрика «РОЗА» та компанією DANTI PAOLO E C. SRL.
За умовами зазначеного Контракту строк виробництва та поставки обладнання становить 5 місяців, тобто 153 календарні дні.
Водночас позивач, звертаючись до Мінекономіки із заявами про продовження граничного строку розрахунків, посилався на затримку поставки обладнання та на лист продавця DANTI PAOLO E C. SRL від 20.01.2026.
Щодо тверджень позивача про те, що відповідач не навів нормативного акта, яким визначено критерії складного технічного виробу, суд зазначає наступне.
Доводи позивача у цій частині суд вважає необґрунтованими.
Як уже зазначалося судом, предметом розгляду заяви позивача було встановлення відповідності заявленої зовнішньоекономічної операції вимогам пункту 2 Порядку № 104, а не проведення відповідачем окремої технічної експертизи обладнання чи встановлення його технічної класифікації.
При цьому пунктом 3 Порядку № 104 передбачено обов`язок заявника подати, серед іншого, документи, які підтверджують, що операції резидента належать до операцій з експорту та імпорту товарів, перелік яких визначений пунктом 2 цього Порядку.
Таким чином, саме заявник повинен надати документи, достатні для підтвердження відповідності конкретної зовнішньоекономічної операції визначеним Порядком № 104 умовам.
Відсутність у Порядку № 104 окремого легального визначення поняття «складний технічний виріб» сама по собі не свідчить про неможливість застосування відповідних положень Порядку та не покладає на відповідача обов`язку здійснювати окрему технічну експертизу придбаного обладнання.
Позивачем не доведено, що при розгляді його заяв відповідач застосував критерії, не передбачені законодавством, або вийшов за межі наданих йому повноважень.
Щодо тверджень позивача про те, що відповідач не мав права виходити зі строку поставки 153 календарні дні, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу.
Отже, законодавством безпосередньо передбачено врахування строку поставки, визначеного сторонами у зовнішньоекономічному договорі.
Як встановлено судом, умовами Контракту № RD-0408/2025 від 04.08.2025 строк виготовлення та поставки обладнання визначено у 5 місяців, що становить 153 календарні дні.
Саме цей строк був зазначений у поданих позивачем документах та існував на момент розгляду відповідачем заяви про видачу висновку.
За таких обставин відповідач обґрунтовано виходив із погодженого сторонами договірного строку поставки, а не з можливого подальшого його продовження, яке на момент прийняття оскаржуваного наказу не було належним чином оформлено.
Щодо тверджень позивача про те, що відсутність додаткової угоди про продовження строку поставки не може бути підставою для відмови у видачі висновку, суд зазначає наступне.
Позивач посилається на лист компанії «DANTI PAOLO E C. SRL» від 20.01.2026, яким його повідомлено про затримку поставки комплектуючих та можливість відвантаження обладнання 13.02.2026.
Разом з тим зазначений лист не свідчить про внесення сторонами змін до умов Контракту щодо строку поставки.
Як встановлено судом, додаткової угоди або іншого належного документа, яким би сторонами було змінено погоджений строк поставки, матеріали справи не містять.
Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що й договір, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Отже, односторонній лист продавця щодо затримки поставки не підтверджує досягнення сторонами згоди про зміну умов Контракту в частині строку його виконання.
При цьому сам факт виникнення затримки поставки не є достатнім для висновку про наявність передбачених Порядком № 104 підстав для видачі висновку, оскільки заявник повинен підтвердити документами відповідність конкретної операції критеріям, визначеним пунктом 2 цього Порядку.
Щодо тверджень позивача про те, що фактичне ввезення обладнання 26.02.2026 підтверджує відповідність операції пункту 2 Порядку № 104, суд зазначає наступне.
Позивач посилається на те, що обладнання фактично було поставлене на митну територію України 26.02.2026, тобто після спливу визначеного ним граничного строку.
Водночас оскаржуваний наказ прийнято відповідачем 23.02.2026.
Таким чином, на момент прийняття оскаржуваного рішення обставина фактичного ввезення обладнання 26.02.2026 ще не настала, а тому не могла бути врахована відповідачем під час розгляду заяви позивача.
Крім того, фактична дата поставки товару сама по собі не змінює умов укладеного сторонами Контракту щодо погодженого строку його виконання.
Відтак посилання позивача на фактичне ввезення обладнання після прийняття оскаржуваного наказу не спростовує правомірності рішення відповідача на момент його прийняття.
Щодо тверджень позивача про порушення принципу правової визначеності суд зазначає наступне.
Позивач вважає, що відсутність у законодавстві чіткого визначення поняття «складний технічний виріб» унеможливлює обґрунтоване застосування відповідачем відповідного положення Порядку № 104.
Суд із такими доводами не погоджується.
Порядком № 104 визначено перелік операцій, щодо яких може бути виданий висновок, перелік документів, які подаються заявником, а також підстави для відмови у його видачі.
Відсутність окремого нормативного визначення терміна «складний технічний виріб» сама по собі не свідчить про невизначеність правового регулювання та не звільняє заявника від обов`язку підтвердити належними документами відповідність заявленої операції умовам пункту 2 Порядку № 104.
У цій справі позивач не довів, що відповідач застосував при розгляді його заяв критерії, які суперечать законодавству, або що оскаржуваний наказ прийнято з порушенням принципу правової визначеності.
Щодо тверджень позивача про порушення принципу пропорційності суд зазначає наступне.
Позивач посилається на можливість застосування до нього негативних фінансових наслідків у зв`язку з відмовою у видачі висновку.
Суд вважає, що наведені обставини не свідчать про порушення відповідачем принципу пропорційності.
Можливість настання для позивача несприятливих наслідків у сфері валютних розрахунків сама по собі не зумовлює протиправності рішення відповідача.
Відповідач, здійснюючи повноваження, передбачені Порядком № 104, не може видати позитивний висновок за відсутності документально підтверджених передбачених законодавством підстав виключно з метою запобігання можливим негативним наслідкам для заявника.
Також суд не погоджується з доводами позивача про відсутність у наказі належного обґрунтування.
Як встановлено судом, в оскаржуваному наказі зазначено правові підстави його прийняття, зокрема статтю 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», пункт 10 Порядку № 104 та наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.02.2019 № 329, а також наведено підставу для відмови у видачі висновку — невіднесення заявленої операції до окремих операцій, визначених пунктом 2 Порядку № 104.
Отже, позивачу були відомі як результат розгляду його заяви, так і мотиви, з яких відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для видачі висновку.
Незгода позивача з правовою оцінкою відповідачем поданих документів сама по собі не свідчить про немотивованість оскаржуваного наказу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доказування правомірності рішення суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача.
Судом встановлено, що відповідач надав докази, на підставі яких прийнято оскаржуваний наказ, та навів обґрунтування відмови у видачі висновку.
Водночас позивачем не доведено, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу неправильно застосував положення законодавства або поклав в основу свого рішення обставини, які не існували на момент його прийняття.
Таким чином, суд доходить висновку, що оскаржуваний наказ Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України від 23.02.2026 № 3006 прийнятий у межах наданих відповідачу повноважень, на підставі та у спосіб, визначені законодавством, а підстави для його скасування відсутні.
Оскільки протиправності оскаржуваного наказу судом не встановлено, відсутні також правові підстави для задоволення похідних позовних вимог про повторний розгляд заяви та видачу ПрАТ «Трикотажна фабрика «РОЗА» відповідного висновку.
Відтак адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.
За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 19 Конституції України, статтею 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», суд
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 26 серпня 2026 р.