Справа № 444/4316/25 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є. 
Провадження № 33/811/1155/26 Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Марківа Руслана Богдановича на постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 10 червня 2026 року,
з участю захисника правопорушника ОСОБА_1 
– адвоката Марківа Р.Б. 

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665,60 грн в дохід держави.
Згідно з постановою судді,  ОСОБА_1 21 жовтня 2025 року о 18 год. 15 хв. у с. Рата, вул. 22-Січня, 1, Львівської області, Рава-Руської ОТГ, керував транспортним засобом марки УАЗ, н.з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі захисник правопорушника ОСОБА_1 – адвокат Марків Р.Б. покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною. Вважає, що суддя районного суду залишив поза увагою те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, що йому не було належним чином запропоновано пройти огляд на стан спяніння, а також те, що відеозапис події неповний. Вважає, що працівниками поліції порушено вимоги ст. 266 КУпАП. Звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявні дані про те, що 21 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_1 було вчинено протиправні дії, пов`язані із нанесенням тілесних ушкоджень підсля ДТП. 
Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Жовківського районного суду Львівської області від 10 червня 2026 року, мотивуючи тим, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся у відсутності правопорушника, а з текстом рішення ознайомився 23 червня 2026 року; скасувати оскаржувану постанову, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 
Заслухавши виступ захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Марківа Р.Б. про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає за можливе поновити строк апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду, та приходить до висновку що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винуватості особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.
Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.
Приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладення стягнення на ОСОБА_1 суддя першої інстанції допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі та не розкрив їх суті, не дав їм належної оцінки, а лише формально вказала на них.
Так, відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Обов`язковою ознакою вказаного адміністративного правопорушення, в даному випадку, є встановлення факту керування особою транспортним засобом на час зупинки працівниками поліції. 
Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №490197 та оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки УАЗ, н.з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. 
Визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суддя виходив з того, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підтверджується зібраними доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 490197№ від 21 жовтня 2025 року; відеоматеріалом на диску (запис з бодікамери 1071), а також іншими матеріалами справи.
Разом з тим, суддею всупереч вимог ст. 252 КУпАП не досліджено всіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно абз. 17 п. 1.10 Розділу 1 Правил дорожнього руху водій — особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Крім того, п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 передбачено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. 
Так, як вбачається із відеозапису події, на такому містяться відомості лише про події, які мали місце біля припаркованого транспортного засобу, де   ОСОБА_1 лежав на траві з наявними ознаками побиття, а також в автомобілі швидкої допомоги, в якому ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, стверджуючи, що він не керував транспортним засобом. 
Поряд з цим, із відеозапису вбачається, що невідомий чоловік працівнику поліції повідомив, що автомобілем марки УАЗ, н.з НОМЕР_1 керував він, а ОСОБА_1 був пасажиром. 
Інші докази, які б підтверджували керування ОСОБА_1  транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у матеріалах справи відсутні. 
Таким чином, ОСОБА_1 не може вважатися особою, яка керувала ним, адже він не виконував жодних функцій водія на час пропозиції працівниками поліції, пройти огляд на стан сп`яніння.
Отже, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка не керувала транспортним засобом, не тягне за собою відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Аналіз вказаної норми закону дає підстави стверджувати те, що законодавцем було передбачено два варіанти гарантування законності проведення поліцейським дій, пов`язаних із виявленням стану алкогольного сп`яніння та фіксування відповідних результатів, можливості використання цих результатів у якості доказу, оцінки цих доказів з точки зору їх належності та допустимості, а також урегулювання будь-яких суперечностей, які можуть виникнути при вчиненні цих дій, підтвердження чи спростування законності вчинюваних дій при чому як поліцейськими, так і особами, щодо яких проводиться огляд, а також іншими особами, присутніми при вчиненні цих дій. Такими гарантіями є: проведення відеозапису указаних вище дій, або вчинення цих дій у присутності двох свідків.
Частиною 5 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Відтак, враховуючи те, що відеозапис події не містить факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, при цьому, працівниками поліції не були залучені свідки, апеляційний суд вважає, що висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованим і не узгоджується з вказаними вище вимогами КУпАП. 
Також із відеозапису події вбачається, що в такому відображено пропозицію працівником поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці, однак, поліцейський, в порушення вимог ст. 266 КУпАП та п.п.6,7 Розділу I Інструкції №1452/735 не запропонував останньому пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, як того вимагає ч.3 ст.266 КУпАП, за змістом якої відмова водія від проведення огляду працівниками поліції на стан сп`яніння на місці зупинки є лише підставою для направлення водія в заклад охорони здоров`я, а одразу ж перейшли до складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, в якому вказали про відмову водія проходити огляд, що тягне за собою неправомірність складання такого; не роз`яснили права та обов`язки особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та не забезпечили право на допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням права на захист і ставить під сумнів висновок суду про доведеність вини правопорушника. Таке порушення не усувається посиланням в протоколі на ст. 268 КУпАП, оскільки ця норма стосується прав особи в судовому засіданні, але не при складанні протоколу.
Поряд з цим, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити те, що до протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції долучено направлення на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння, однак на думку суду таке не може бути визнано належним та допустимим доказом виконання поліцейськими вимог закону, без вчинення останніми дій для забезпечення проведення такого огляду у медичному закладі. 
Отже, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проводився з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції № 1395, Інструкції №1452/735, відтак, на підставі ч.5 ст. 266 КУпАП, такий огляд вважається недійсним.
Таким чином, виходячи з наведеного, на думку апеляційного суду, приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення та накладення стягнення на ОСОБА_1 , місцевий суд допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі та не розкрив їх суть, не дав їм належної оцінки, а лише формально вказав на них.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
З огляду на те, що в матеріалах справи не міститься жодного належного й допустимого доказу на підтвердження, поза розумним сумнівом, вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, всі сумніви щодо доведеності вини останньої тлумачаться на її користь.
Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в:

поновити захиснику правопорушника ОСОБА_1 – адвокату Марківу Р.Б. строк на апеляційне оскарження постанови Жовківського районного суду Львівської області від 10 червня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Марківа Р.Б. – задоволити.
Постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 10 червня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік – скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1  - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя  Галапац І.І.