МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2026 р.  	№ 400/13009/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Головного управління ДПС у Миколаївській області , вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005, 	

про	визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.06.2025 №0636493-2407-1403,	

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту – Позивач) звернулася з позовною заявою до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі по тексту– Відповідач) з вимогами про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.06.2025 №0636493-2407-1403.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14.06.2025 №0636493-2407-1403 є протиправним, оскільки Позивач є власницею нерухомого майна – комплексу будівель та споруд сільськогосподарського призначення, які не відносяться до об`єкту оподаткування згідно із підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, адже використовуються Позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником у формі сімейного фермерського господарства без статусу юридичної особи.
Ухвалою суду від 12.12.2025 р. відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 260 КАС України (без виклику сторін).
25.12.2025 р. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він висловлює незгоду із заявленими позовними вимогами та зазначає, що згідно з даними Державного реєстру фізичних осіб, Позивач на обліку як суб`єкт господарювання (фізична особа-підприємець) з видами діяльності сільськогосподарського товаровиробника, не перебуває, а інформація щодо належності комплексу будівель до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) ДК 018-2023 у контролюючого органу відсутня. Таким чином, відсутня сукупність умов для звільнення від оподаткування, за об`єкти нежитлової нерухомості, відповідно до положень підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України ПК України.
30.12.2025 р. Позивачем подано відповідь на відзив, де Позивач не погоджується з аргументами Відповідача, та зазначає, що ПК України не ставить застосування податкової пільги у залежності від наявності внесення даних у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач як фізична особа, проводила у 2024р. і на сьогодні підприємницьку діяльність як членкиня СФГ без статусу юридичної особи, де єдиним видом підприємницької діяльності є виробництво товарної сільськогосподарської продукції. Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно Державного класифікатору.
14.01.2026 р. Позивач подала додаткові пояснення.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
Позивачці на праві приватної власності належить комплекс будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області 04.08.2015 року за індексним номером: 41704351, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 695110348248. Загальна площа об`єкта нерухомого майна - 959,9 кв.м, а саме: клуб (літ. В-1, загальна площа - 59,5 кв.м); склад матеріалів (літ. Д-1, загальна площа - 96,3 кв.м); підсобна будівля (літ. Е-1, загальна площа - 14,50 кв.м); склад запчастин (літ. З-1, загальна площа - 82,0 кв.м); побутова будівля (літ. К-1, загальна площа - 27,9 кв.м); гараж (літ. Л-1, загальна площа - 100,9 кв.м); підсобна будівля (літ. М-1, загальна площа - 19,0 кв.м); сховище фруктів (літ. Н-1, загальна площа - 130.3 кв.м); склад зерна (літ. О-1, загальна площа - 290,7кв.м); сховище для насіння (літ. П-1, загальна площа - 138,8 кв.м).
Позивачці на праві приватної власності належать: земельна ділянка площею 1,8857 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4824883900:02:000:0145 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області 03.09.2014 року за індексним номером: 26348458); земельна ділянка площею 1,8857 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4824883900:02:000:0003 (договір дарування земельної ділянки від 19.09.2016 року). Також Позивач використовує на праві емфітевзису земельну ділянку площею 3,4275 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4824883900:02:000:0181 (договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 30.10.2018 року).
Позивачка з 2020 р. є членкинею сімейного фермерського господарства «Шипшина», про що свідчать договір про створення сімейного фермерського господарства (далі – СФГ) від 24.01.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В.
Вказане СФГ організовано з метою отримання прибутку від виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на земельній ділянці, наданній у користування відповідно до закону. Видами діяльності СФГ є: 01.11. вирощування зернових (крім рису), бобових та олійних культур; 01.25. вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; 01.48. розведення інших тварин.
Зазначений об`єкт нерухомості (комплекс будівель та споруд), який належить Позивачці, використовується в господарській діяльності сімейного фермерського господарства (п. 3 Договору про створення СФГ).
14.06.2025 р. Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0636493-2407-1403 (форма «Ф») про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання за 2024 рік з податку на нерухому майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за адресою АДРЕСА_2 , в розмірі 81783,48 грн.
Вважаючи прийняте Відповідачем податкове повідомлення-рішення від 14.06.2025 №0636493-2407-1403 протиправним, Позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі – ПК України).
Статтею 266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з підпунктами 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до п. 30.1 ст. 30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Тобто, податковою пільгою є часткове або повне звільнення осіб від сплати певного податку за наявності передбачених та закріплених юридичних фактів. Це означає, що податкова пільга поширюється виключно на певну категорію осіб, у той час, як для інших платників податків обов`язок щодо його сплати є незмінним.
При цьому, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб) у розрізі податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є податковою пільгою, яка встановлюється органом місцевого самоврядування.
Такі будівлі, споруди є прямо визначеними Податковим кодексом України об`єктами нерухомості, які не підлягають оподаткуванню взагалі, тобто наявність яких, податкове законодавство не пов`язує з виникненням у платника податкового обов`язку.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
При цьому правовий аналіз підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність одночасно трьох умов для звільнення об`єкта нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а саме:
- віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення;
- власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;
- вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до визначення, яке міститься в пп. 14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 року № 2238-ІІІ, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Крім цього, згідно з абзацом 2 статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Таким чином, виробником сільськогосподарської продукції може бути і фізична особа без статусу підприємця. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.
Статтею 3 Закону України «Про особисте селянське господарство» передбачено, що дія цього Закону поширюється на фізичних осіб, яким у встановленому законом порядку передано у власність або оренду земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про особисте селянське господарство» до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, Позивачка з 2020 р. є членкинею СФГ «Шипшина», яке організовано з метою отримання прибутку від виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації.
Комплекс будівель та споруд за адресою: Миколаївська обл., Новоодеський р-н, с. Зайве, вул. Молодіжна, 1, загальною площею - 959,9 кв.м, який належить Позивачці на праві власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.08.2015 року за індексним номером: 41704351, використовується в сільськогосподарської діяльності сімейного фермерського господарства.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 – «Будівлі для тваринництва», 1271.2 – «Будівлі для птахівництва», 1271.3 – «Будівлі для зберігання зерна», 1271.4 – «Будівлі силосні та сінажні», 1271.5 – «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 – «Будівлі тепличного господарства», 1271.7 – «Будівлі рибного господарства», 1271.8 – «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва», 1271.9 – «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».
З 01.01.2024 року набрав чинності наказ Міністерства економіки України від 16.05.2023 року № 3573 «Про затвердження національного класифікатора НК 018:2023 та скасування національного класифікатора ДК 018-2000», відповідно до якого до підрозділу (код 12) «Нежитлові будівлі» групи (код 127) «Інші нежитлові будівлі» належить клас (код 1271) «Нежитлові сільськогосподарські будівлі», який включає: будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000 (постанова ВС від 09.05.2023 року у справі №380/10802/22).
Так, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.08.2015 р. за індексним номером: 41704351, до комплексу будівель та споруд за адресою: Миколаївська обл., Новоодеський р-н, с. Зайве, вул. Молодіжна, 1, належать, зокрема: склад матеріалів (літ. Д-1, загальна площа - 96,3 кв.м); підсобна будівля (літ. Е-1, загальна площа - 14,50 кв.м); побутова будівля (літ. К-1, загальна площа - 27,9 кв.м); гараж (літ. Л-1, загальна площа - 100,9 кв.м); сховище фруктів (літ. Н-1, загальна площа - 130.3 кв.м); склад зерна (літ. О-1, загальна площа - 290,7кв.м); сховище для насіння (літ. П-1, загальна площа - 138,8 кв.м).
Крім того, суд звертає увагу, що аналогічне питання вже розглядалося Державною податковою службою України, а саме рішенням про результати розгляду скарги від 07.04.2021 року № 2148/Р/99-00-06-01-04-09 скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.02.2021 № 0008196-2410-1417 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухому майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. У вказаному рішенні ДПС зазначає, що Позивач є власником нежитлової нерухомості – комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 959,9 кв.м, яка призначена для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.
Відтак, належний Позивачці об`єкт нежитлового нерухомого майна, а саме комплекс будівель та споруд за адресою: Миколаївська обл., Новоодеський р-н, с. Зайве, вул. Молодіжна, 1, щодо якого Відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14.06.2025 №0636493-2407-1403, відноситься до будівель сільськогосподарського призначення, використовуються Позивачем в господарській діяльності щодо сільськогосподарського товаровиробництва, не здається в оренду, лізинг або позичку, а тому не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Аналогічні висновки, викладені в постановах Верховного суду від 09.05.2023 у справі № 380/10802/22, від 26.06.2025 у справі № 400/1245/23.
Отже, викладене повністю підтверджує той факт, що Позивачка як член СФГ, відповідно до закону займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її реалізацією, тобто є сільськогосподарським товаровиробником, використовуючи у своїй господарській діяльності належне їй нерухоме майно, щодо якого Відповідачем безпідставно винесено податкове повідомлення-рішення.
Відтак, враховуючи вищезазначене, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14.06.2025 №0636493-2407-1403 є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачка надала платіжну інструкцію про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн, що підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.
Керуючись ст. 2, 19, 134, 139, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ідентифікаційний код ВП 44104027) – задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.06.2025 №0636493-2407-1403.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ідентифікаційний код ВП 44104027) судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 06.07.2026 р.

Суддя Н.В. Лісовська