Дата документу 03.09.2026
Справа № 334/3391/26
Провадження № 2-о/334/272/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря Каряченко А.О., розглянувши у судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою
ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті особи, -

ВСТАНОВИВ:
09.04.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник: адвокат Войтович Є.М. в інтересах ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа: Територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.
08.05.2026 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя Новікової Н.В. заяву повернуто заявнику.
30.06.2026 року Постановою Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Войтовича Є.М. задоволено, ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2026 року у цій справі скасовано і направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
07.07.2026 року відповідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа передана на розгляд судді Телегуз С.М.
В заяві посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на території рф у м. Мирний Республіки Саха ( Якутія ) помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Запоріжжя.
Офіційні документи, що видано на території держави-агресора рф компетентними органами України не визнаються, отже для встановлення факту смерті, що має юридичне значення, необхідне судове його визнання.
Таке встановлення необхідне для оформлення спадщини, яка складається з нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Спадщину прийнято за заявою ОСОБА_1 , приватним нотаріусом ЗМНО Чепковою О.В. відкрито спадкову справу №79/2023, проте завершити оформлення спадщини не видається за можливе без встановлення факту смерті судом.
Заінтересованою особою визначається територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, оскільки інші спадкоємці відсутні.
Прохали встановити факт смерті громадянина рф ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, який помер в м. Мирний Республіки Саха (Якутія) рф ІНФОРМАЦІЯ_1 .
10.07.2026 року ухвалою судді залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено до розгляду в судове засідання на 03.09.2026 року.
03.09.2026 року в судовому засіданні заявник та її представник: адвокат Войтович Є.М. заяву підтримали та прохали задовольнити.
03.09.2026 року представник заінтересованої особи: Територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився, 31.07.2026 року подали заяву про розгляд справи у відсутність представника, прохали прийняти законне та обґрунтоване рішення.
03.09.2026 року представник заінтересованої особи: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомили.
Суд, вислухавши думки учасників справи, розглянувши заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, доходить висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Запоріжжя народилася заявник - ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 22.12.2015 року.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 02.12.1970 року батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Батько заявника ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 02.01.2008 року.
Матір заявника ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 31.07.2017 року.
ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Запоріжжя народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 01.11.1974 року та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України.
Таким чином, ОСОБА_3 є рідним братом заявника ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мирний Республіки Саха (Якутія) російської федерації помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин російської федерації, причини смерті: набряк головного мозку травматичний S06.1, перелом основи черепа S02.1, що підтверджується копією довідки про смерть №С-00058 від 21.07.2023 року та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 21.07.2023 року, актовий запис №170239140017700018008, виданими «Администрация муниципального образования «Поселок Айхал» Мирнинского района Республики Саха (Якутия)».
09.08.2023 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. заведено спадкову справу №79/2023 (№71065012), спадкодавець ОСОБА_3 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №73520193 від 09.08.2023 року.
Спадщина складається з нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно копії свідоцтва про право власності на житло № 1583 від 22.08.2007 року належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
Суд, задовольняючи заяву, виходить з наступного.
Відповідно ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення.
Приписами п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Верховний Суд у Постанові від 11.12.2024 року у справі №367/3690/24 зазначив, що згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦС можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 15.08.2024 року у справі №643/8133/23.
У ч.3,4 ст.49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545.
Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Спірна правова проблема обтяжена фактом смерті особи на території іноземної держави-агресора рф.
Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Відповідно ст.22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.
Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, відповідно якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 року №107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Однак, зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю російської федерації.
У зв`язку з військовою агресією рф проти України та повномасштабним вторгненням 24.02.2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент України підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
У відповідь на акт збройної агресії рф проти України Президент України підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з рф, про що 24.02.2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України.
На доручення Глави Української держави Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно норм міжнародного права.
01.12.2022 року прийнято Закон України «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 22.12.2022 року Закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23.12.2022 року він набрав чинності.
Вказаний Закон передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2).
Відповідно ст.72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.
Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.
За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з рф та Республікою Білорусь зупинено з 27.12.2022 року.
З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території рф і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з рф і Білоруссю.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 21.07.2023 року, актовий запис №170239140017700018008, видане «Администрация муниципального образования «Поселок Айхал» Мирнинского района Республики Саха ( Якутия )» щодо померлого ОСОБА_3  може підтверджувати його смерть лише у випадку засвідчення оригіналу (дублікату) апостилем.
Разом з тим, заявник не має ні оригіналу, ні дублікату свідоцтва про смерть свого брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на території рф.
З огляду на збройний конфлікт між рф та Україною заявник позбавлена фізичної можливості як на звернення за дублікатом свідоцтва про смерть брата на території держави-агресора, так і на апостилювання цього документа відповідними органами рф, яким надаються повноваження на проставлення апостиля.
Заявник бажає оформити спадщину після брата, яка складається з нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однак не може цього зробити, оскільки відсутня реєстрація смерті її брата в органі державної реєстрації актів цивільного стану України.
При відсутності підстав для державної реєстрації смерті особи, визначених у Правилах державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, державна реєстрація смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.
Відповідно ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Важливою складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) у Доповіді про правовладдя, ухваленій на її 86-му пленарному засіданні, що відбулося 25-26 березня 2011 року, зазначила, що правова визначеність у державі, яка керується верховенством права, зокрема, передбачає, що текст закону має бути легкодоступним; закони мають бути застосовані у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; юридичні норми мають бути чіткі і точні; держава повинна дотримуватись взятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законних очікувань»).
У справі склалася правова ситуація, за якої заявник позбавлена юридичної можливості оформити спадщину після свого брата внаслідок незалежних обставин - смерті її брата на території російській федерації, де видано свідоцтво про його смерть російського зразка, що не визнається дійсним в Україні без наявності його оригіналу чи дублікату та його легалізації.
За таких обставин, суд вважає, що право заявника потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту.
Згідно ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд доходить висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті її брата ОСОБА_3 на території рф, що надасть їй можливість отримати свідоцтво про його смерть у відповідному органі державної реєстрації актів цивільного стану для подальшого оформлення спадщини.

Керуючись ст.ст. 19, 76-83, 264-265, 268, 293, 294, 315, 316, 318, 319, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті особи - задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Запоріжжя Запорізької області, громадянин російської федерації, помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Мирний Республіки Саха (Якутія) російської федерації, причини смерті: набряк головного мозку травматичний S06.1, перелом основи черепа S02.1.
Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повний текст рішення складено 08 вересня 2026 року.

Суддя:         С.М. Телегуз