Унікальний номер справи 369/15284/23
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/5378/2026
Головуючий у суді першої інстанції І. О. Фінагеєва
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

08 липня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

сторони

позивач Приватне акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 
відповідач ОСОБА_1 

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», подану представником Миц Іриною Володимирівною, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2025 року,

у с т а н о в и в :

У вересні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі по тексту АТ «СГ«ТАС» (приватне)) звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26 вересня 2020 року о 14 год. 00 хв. у місті Києві, Кільцева дорога, на перехресті вулиці Соборності, водій  ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 ПДР, не надав переваги в русі транспортному засобу «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення та автомобіль «VOLVO FH», д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження з заподіянням шкоди.
Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року у справі №759/17808/20  ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
На момент, ДТП діяв договір добровільного страхування наземного транспорту «Правильне каско» № FO-00624979 від 20 грудня 2019 року, згідно якого позивач прийняв на себе ризики щодо автомобіля марки «VOLVO FH» д.н.з.  НОМЕР_2 .
28 вересня 2020 року Страхувальник відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-00624979 від 20 грудня 2019 року звернувся до Позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу.
Відповідно до своїх зобов`язань за договором добровільного страхування наземного транспорту, Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 50940,95 грн, відповідно до платіжної інструкції №142093 від 02 грудня 2020 року.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР3157.
На виконання своїх зобов`язань за полісом АР3157, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» сплатило на користь АТ «СГ«ТАС» (приватне) суму страхового відшкодування, пов`язаного з відновленням пошкодженого ТЗ з урахуванням коефіцієнту зносу його складових у розмірі 22505,86 грн.
Таким чином, сума страхового відшкодування, яку повинен сплатити відповідач позивачу складає: 50 940,65 грн - 22 505,86 грн. = 28 434,79 грн.
У зв`язку із викладеним, позивач просив суд стягнути з  ОСОБА_1 на користь АТ «СГ «ТАС» (приватне) суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 434,79 грн та суму сплаченого судового збору.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2025 року у задоволенні позову АТ «СГ «ТАС» (приватне) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду АТ «СГ «ТАС» (приватне), через представника Миц І.В. подано апеляційну скаргу.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд вказав, що надана ремонтна калькуляція не є належним засобом доказування, оскільки сама по собі не може підтверджувати факт здійснення відновлювального ремонту автомобіля «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 .
Оскількив справі відсутні докази, які підтверджують відновлення автомобіля «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 , а також відсутні докази фактично понесених матеріальних витрат на його відновлення, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Одночасно з цим, суд вказує що відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика) строк експлуатації автомобіля «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 не перевищував семирічного строку, а тому застосування коефіцієнта зносу не передбачено.
Дійсно, пунктом 7.38 Методики передбачено застосування коефіцієнта зносу до транспортного засобу залежно від строку його експлуатації при розрахунку вартості матеріального збитку.
Однак пункт 7.39 Методики містить винятки щодо застосування зазначених вимог.
Пункт 7.39 Методики передбачає застосування коефіцієнта зносу якщо:
КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);
складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));
складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;
складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики;
ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 2 до цієї Методики.
Транспортний засіб «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 мав вже попередні страхові випадки (ДТП), а саме мав попередні пошкодження, вказане зазначається в п. 7 страхового акту № 27832/29/920 від 30.11.2020 року.
Таким чином, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» при визначенні коефіцієнту зносу керувався не тільки п. 7.38 Методики, а також абз. б п. 7.39 Методики.
Позивач на підтвердження вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «VOLVO FH», д.н.з. НОМЕР_2 надано ремонтну калькуляцію № 21576_29, відповідно до якої вартість ремонту автомобіля «VOLVO FH», д.н.з. НОМЕР_2 склала 50 940,65 грн.
Розрахунок вартості ремонту пошкодженого траспортного засобу здійснювався в системі Audatex, яка рекомендована для використання страховими компаніями відповідно до Методики.
Audatex - це ліцензійний програмно-технічний комплекс по розрахунку вартості відновлювальних ремонтів колісних транспортних засобів з використанням рекомендованих нормативів заводу-виробника та цін на запасні частини, рекомендованих імпортером.
Позивач, виконуючи свій обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, визначив вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля на підставі його огляду та складеної ремонтної калькуляції № 21576_29, а також відповідно до умов договору страхування. Керуючись статтею 25 Закону України № 85/96-ВР «Про страхування», позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 50 940,65 грн.
Таким чином, наявні у справі документи, що підтверджують розрахунок вартості ремонту, разом із платіжною інструкцією № 142093 від 02.12.2020 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат на виплату страхового відшкодування, понесених унаслідок ДТП. Ці документи також є належними доказами для підтвердження розміру шкоди, завданої власнику автомобіля «VOLVO FH», д.н.з. НОМЕР_2 .
Відповідачем ОСОБА_1 подано до суду відзив на апеляційну скаргу позивача.
На думку відповідача, рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим.
Так, після скоєння ДТП він належним чином виконав всі зобов`язання за цим договором. Отже, всі подальші врегулювання збитків повинні вирішуватись між страховою компанією ТДВ «СГ «Оберіг» та страховою команією, в якій був застрахований транспортний засіб другого учаника ДТП - АТ «СГ «ТАС» (приватне).
У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах його апеляційного оскарження, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з таких підстав.
Судом було встановлено, що 26 вересня 2020 року о 14 год. 00 хв. у місті Києві, Кільцева дорога, на перехресті вулиці Соборності, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та не надав переваги в русі транспортному засобу «VOLVO FH», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення. Внаслідок ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Відповідно до постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року прийнятої у справі №759/17808/20, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. 00 коп.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України  постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «Страхова група «Оберіг» Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР3157.
З наданого суду страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії № 41-041040 від 12 березня 2020 року вбачається, що за умовами договору встановлено ліміт прямого врегулювання страхових збитків у розмірі 50 000 грн, а також ліміт страхового покриття щодо медичного захисту водія та пасажирів у розмірі 50000 грн. Загальна страхова сума за цим договором становить 100000 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП, діяв договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00624979 від 20 грудня 2019 року укладений між АТ «СГ «ТАС» (приватне) та власником автомобіля марки «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 .
Відповідно до заяви про настання події від 26 вересня 2020 року та акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 10 листопада 2020 року транспортний засіб «VOLVO FH» державний номерний знак НОМЕР_2 отримав пошкодження: бампер передній правий, обтікач передній правий, підніжка права, блок фари правий, насос підйому кабіни та інше.
Як вбачається із страхового акта № 27832/29/920 від 30 листопада 2020 року та розрахунку страхового відшкодування до страхового акта № 27832/29/920 від 30 листопада 2020 року сума страхового відшкодування склала 50 940,65 грн.
Відповідно до платіжної інструкції №142093 від 02 грудня 2020 року АТ «СГ «ТАС» (приватне) перерахувала на платіжний рахунок АТ КБ «ПриватБанк» 50 940,65 грн, призначення платежу: Страхове відшкодування згідно Договору №FO624979 від 20 грудня 2019 року, ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_3 , к/р НОМЕР_5, д.н.з НОМЕР_2 , без ПДВ.
За полісом АР3157 ТДВ «СГ «Оберіг» сплатило на користь АТ «СГ «ТАС» (приватне) суму страхового відшкодування, пов`язаного з відновленням пошкодженого ТЗ з урахуванням коефіцієнту зносу його складових «VOLVO FH» державний номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 22 505,86 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 6530 від 12 березня 2021 року.
Відмодяючи у задоволенні позову, судом зазначено, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Крім того, судом встановлено, що пошкоджений унаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 не перевищував семирічний строк експлуатації на момент настання страхового випадку. Відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, розрахунок матеріальної шкоди здійснюється без застосування коефіцієнта фізичного зносу деталей та складових частин, якщо строк експлуатації легкового автомобіля іноземного виробництва не перевищує семи років. Отже, на думку суду, страховик ТДВ «Страхова група «Оберіг» був зобов`язаний здійснити страхове відшкодування в межах передбаченого ліміту відповідальності у розмірі 100 000 грн без урахування фізичного зносу деталей та з включенням величини втрати товарної вартості.
Окрім того, судом зауважено, що доказів на підтвердження відновлення автомобіля «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 , на вказану у розрахунку суми страхового відшкодування, а також доказів фактично понесених матеріальних витрат на його відновлення, матеріали справи не містять, отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Отже, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, яка викладена 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
Отже, обов`язок щодо відшкодування шкоди в порядку суброгації виникає у винної у вчиненні ДТП особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у випадках, коли у її страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Відповідні підстави відмови страховика у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Убачається, що розмір завданої шкоди у цій справі було оцінено у загальному розмірі 50 940,65 грн.
Встановлено, що відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована у ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування іивільно-правової відповідальності власників наземних транспртних засобів АР3157. 
Розмір страхової суми (ліміту відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, за полісом АР3157, становить 50 000,00 грн. 
Разом з тим, згідно п.п. 9.1, 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Отже, зважаючи, що застрахований ліміт відповідальності відповідача за завдану майнову шкоду становить 50 000,00 грн., а розмір завданої шкоди становить 50 940,65 грн., отже відповідач ОСОБА_1 , має відповідати за завдану майнову шкоду у сумі 940,65 грн., а позивач АТ «СГ «ТАС» (приватне) як страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Звертаючись з позовом до ОСОБА_1 як до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, позивач не надав жодного обґрунтування причин часткового відшкодування страховиком ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» завданої страхувальником шкоди, ураховуючи, що встановлений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР3157 становить ліміт відповідальності становить 50 000 грн. 
Ураховуючи вищевикладене, з ОСОБА_1 підлягає до стягнення сума у розмірі 940, 65 грн., що перевищує страховий ліміт. 
Доводи апеляційної скарги про те, що залишок недоплаченого страхового відшкодування у повному обсязі має відшкодовуватися безпосередньо винуватцем ДТП, тобто, відповідачем, є безпідставними та такими, що спростовуються вищенаведеними висновками суду та правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що Згідно п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), методика застосовується з метою: визначення ринкової вартості КТЗ, їх складників у разі відчуження; визначення стартової ціни КТЗ для їх продажу на аукціоні чи за конкурсом; визначення вартості КТЗ як об`єкта застави; визначення вартості КТЗ у складі майна фізичних осіб для його декларування; визначення вартості КТЗ для страхування фізичними та юридичними особами; визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ; визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ; визначення вартості КТЗ для розв`язання майнових суперечок; визначення вартості арештованих, конфіскованих або визнаних безхазяйними КТЗ, їх складників у разі вимушеного їх продажу; визначення вартості КТЗ, його складників, що ввозяться на митну територію України; визначення вартості відокремленого КТЗ в складі основних засобів юридичних осіб; в інших випадках у разі визначення вартості відокремленого КТЗ для встановлення розміру обов`язкових платежів до бюджету.
Згідно з п. 2.4 Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до п. 4.1 Методики, оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень.
Згідно з п. 4.3. Методики, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження) за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта або інший документ, передбачений законодавством (далі - висновок експерта).
Відповідно до 4.4. Методики, у звіті (акті) або висновку експерта про оцінку КТЗ зазначається така інформація: а) повне найменування суб`єкта оціночної діяльності, його місцезнаходження, телефон (факс), номер та термін дії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності; б) дата надходження матеріалів для оцінки і дата підписання звіту (акта), висновку; в) найменування юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка призначила (замовила) оцінку КТЗ; г) питання (завдання), що поставлені перед оцінювачем (експертом) (мета оцінки); ґ) назва об`єкта (об`єктів), представленого для оцінки; д) найменування юридичної особи (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи), місцезнаходження (місце проживання) власника майна та його майнові права на КТЗ; е) відомості про фізичну особу, що здійснює оцінку КТЗ: посада, прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальності (загальна й оціночна за напрямом програми базової підготовки), стаж роботи за цими спеціальностями, учений ступінь і вчене звання (за наявності), номер, дата видачі кваліфікаційного свідоцтва та посвідчення про підвищення кваліфікації; є) інформація, що має значення для виконання оцінки, з посиланням на джерела її отримання; ж) клопотання оцінювача, експерта про надання додаткових матеріалів, результати їх розгляду (якщо це мало місце); з) перелік використаних довідкових джерел інформації, літератури із зазначенням основних бібліографічних даних (найменування, автори, місце та рік видання); и) дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); і) відомості про осіб, які брали участь в огляді об`єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки; ї) ідентифікаційні дані КТЗ відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) або з копій цих документів; й) показання одометра (тахографа) КТЗ або лічильника мотогодин (за наявності); к) результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах; л) відомості про комплектність та укомплектованість КТЗ; м) відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв`язання поставлених питань; н) відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів; о) перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки та припущення, у межах яких проводилася оцінка; п) викладення змісту використаних методичних підходів, методів, оціночних процедур та відповідних розрахунків; р) висновок про вартість майна або висновок про результати автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження); с) додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження.
Крім того, судом встановлено, що пошкоджений унаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 не перевищував семирічний строк експлуатації на момент настання страхового випадку. Відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, розрахунок матеріальної шкоди здійснюється без застосування коефіцієнта фізичного зносу деталей та складових частин, якщо строк експлуатації легкового автомобіля іноземного виробництва не перевищує семи років.
Також згідно з Методикою, величина втрати товарної вартості (ВТВ) є умовною величиною зниження ринкової вартості транспортного засобу, відновленого після пошкодження, порівняно з вартістю аналогічного непошкодженого транспортного засобу, і підлягає нарахуванню у разі проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин. Нарахування ВТВ не здійснюється лише у випадку, якщо строк експлуатації транспортного засобу перевищує 5 років для легкових автомобілів виробництва країн СНД або 7 років - для інших транспортних засобів.
Оскільки пошкоджений автомобіль «VOLVO FH» д.н.з. НОМЕР_2 не перевищував установленого семирічного строку експлуатації, а отже підстав для зменшення розміру страхового відшкодування шляхом застосування коефіцієнта фізичного зносу або відмови у врахуванні втрати товарної вартості не було. 
Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини у справі, висновки суду не в повній мірі відповідають наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, та як наслідок дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в цілому. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У справі слід ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, отже апеляційна скарга АТ «СГ «ТАС» (приватне) підлягає до часткового задоволення, та з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню сума завданого матеріального збитку у розмірі 940, 65 грн., що перевищує ліміт страхового відшкодування згідно обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви АТ «СГ «ТАС» (приватне) сплачено 2 684,00 грн. судового збору. Оскільки наслідком апеляційного перегляду справи є скасування рішення суду та ухвалення нового про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на користь позивача з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 80, 14 грн. (940, 65 х2 422,40/28 434,79).
При подачі апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 542,00 грн. Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини апеляційної скарги у розмірі 150,25 грн. (940, 65 х4 542,00 /28 434,79).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», подану представником Миц Іриною Володимирівною, задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2025 року скасувати та ухалити нове судове рішення.
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (ЄДРПОУ: 30115243, 03062, м. Київ, просп. Берестейський, 65) 940, 65 грн. у відшкодування завданої шкоди. 
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (ЄДРПОУ: 30115243, 03062, м. Київ, просп. Берестейський, 65) 80, 14 грн. судового збору за подачу позову до суду. 
В іншій частині позову Приватному акціонерному товариству «Страхова група «ТАС» відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (ЄДРПОУ: 30115243, 03062, м. Київ, просп. Берестейський, 65) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 150, 25 грн. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна