КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ 

Справа №552/10588/25 
Провадження № 2/552/1155/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2026 року Київський районний суд м. Полтави у складі: 
головуючого судді - Кузіної Ж.В.
при секретарі судового засідання – Гасанова Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 24.02.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 172540 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 8000 грн. ТОВ «ФК «Кредіплюс» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало його кредит у розмірі 8000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на картку відповідача. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 13 184 грн. 40 коп. та судові витрати.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2025 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та витребувано докази по справі.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити не заперечує щодо прийняття заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду додаткові пояснення по справі посилаючись на те, що позивачем не надано суду жодного належного доказу, що підтверджує викладені обставини, а саме не доведено факт видачі відповідачу коштів у заявленому розмірі, а тому просить відмовити в задоволенні позову та витрати на професійну правничу допомогу покласти на позивача.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, які в судове засідання не з`явилися.
Суд, дослідивши зібрані в справі докази, дійшов до наступних висновків. 
Судом встановлено, що 24.02.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №172540 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 8000 грн., яка надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 8 000.00 грн. на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 2 000 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Кредитна лінія надається строком на 84 дні від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 19.05.2025 року.
З матеріалів справи вбачається, що договір укладений в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
16.04.2025 року первісний кредитор та позивач уклали Договір факторингу № 16042025 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Таким чином, відповідно до Реєстру прав вимог № 5 від 05.08.2025 до Договору Факторингу 1 та Акту приймання-передачі Реєстру прав вимог № 5 від 05.08.2025 до Договору факторингу 1 до позивача перейшло право вимоги до відповідача.
Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором, становить – 13 184 грн. 40 коп., яка складається з: 8000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 4 683 грн. 40 коп. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 501,00 грн - заборгованість по комісії;
Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Як встановлено судом, первісний кредитор свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти.
У порушення умов кредитного договору свої зобов`язання відповідач ОСОБА_1 за кредитним договором № 172540 від 24.02.2025 своєчасно не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач обраховує в розмірі 13 184 грн. 40 коп., з яких: 8 000 грн. 00 коп – заборгованість по тілу кредиту, 4 683 грн. 40 коп. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 501,00 – заборгованості за комісією.
Враховуючи встановлені судом обставини та надані позивачем докази, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості, яка складається з тіла кредиту та нарахованих відсотків за кредитним договором підлягають задоволенню.
Щодо стягнення заборгованості по комісії у розмірі 501,00 грн., суд зазначає наступне.
Так, згідно п. 2.4. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено.
Платежі за супровідні послуги кредитодавця, а саме Комісія за управління та обслуговування кредиту, що нараховується за зниженим тарифом за кожний період користування кредитом між датами здійснення чергового платежу згідно графіку платежів у розмірі 1,00 гривня та підлягає сплаті позичальником у кожну дату чергового платежу, визначеного графіком платежів, також передбачена у Паспорті споживчого кредиту.
Між тим, ні в договорі про споживчий кредит, ні в Паспорті не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія.
Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.».
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі №755/11636/21 (провадження №61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі №168/349/20 (провадження №61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі №755/9486/21 (провадження №61-5581св22).
Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості по комісії у розмірі - 501 грн. є необґрунтованою, не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Відповідач заперечуючи щодо заявлених позовних вимог, не спростував наявну заборгованість чи взагалі відсутність у нього кредитних зобов`язань перед позивачем, не надав контррозрахунку, обгрунтовані заперечення в частині нарахування заборгованості. Суд же розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ч. 1 ст.13 ЦПК України і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ч.3 ст. 12 ЦПК України.
За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідачем не надано доказів у розумінні ст.ст.76-81 ЦПК України на спростування заявлених позовних вимог.
На підставі викладеного з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення: за договором кредиту № 172540 від 24.02.2025 в розмірі 12683 грн. 40 коп., з яких: 8 000 грн. 00 коп – заборгованість по тілу кредиту, 4683 грн. 40 коп. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме 96 % від розміру заявлених .
У ЦПК України визначено види судових витрат.
 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
 
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
 
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, додаткова угода № 2577136831 до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 11.09.2025.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
 
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.
Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 6720 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2325 грн. 50 коп. сплаченого судового збору та 6720 грн. витрати на правничу допомогу. 
Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Керуючись ст. ст. 10,12,81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 172540 від 24.02.2025 року в розмірі 12 683 грн. 40 коп., судовий збір в розмірі 2325 грн. 50 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 6720 грн., а всього 21 728 грн. 90 коп. 
У задоволенні інших позовних відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: –Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал", (місце знаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, Код ЄДРПОУ: 43541163.)
Відповідач: – ОСОБА_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 .

Головуючий Ж.В.Кузіна