Справа № 347/1423/26 
Провадження № 33/4808/460/26 
Категорія ст.122-4 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції ДРАЧ Д. С. 
Суддя-доповідач Малєєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Малєєв А.Ю., за участю секретаря с.з. Когут І.Я., розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Косівського районного суду від 22.06.2026, 
в с т а н о в и в :
1. Зміст постанови суду першої інстанції.
1.1. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 122-4 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
1.2. Згідно постанови, ОСОБА_2 03.06.2026 о 19:20 по вулиці Гоголя в м. Косів здійснив з`їзд із місця ДТП, до якого був причетний та поїхав за домашньою адресою до приїзду працівників поліції, чим порушив п. 2.10.а. ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.
2. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .
2.1. Суд неправильно встановив обставини справи, оскільки не взяв до уваги порушення водієм Правил дорожнього руху. Водій увімкнув покажчик повороту безпосередньо під час виконання маневру, а не завчасно (за 50-100 метрів до початку), чим позбавив інших учасників дорожнього руху можливості на вчасну реакцію, та не пересвідчився у безпеці свого маневру.
2.2. Водій усвідомлював факт зіткнення, але навмисно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, що прямо заборонено правилами. Він не викликав поліцію та медичну допомогу для неповнолітніх, хоча сказав їм, що повідомив правоохоронні органи, що підтверджується письмовими поясненнями свідків.
2.3. Суд першої інстанції не врахував реальну думку та інтереси п`ятнадцятирічної потерпілої дитини. Цим було порушено її право на справедливий суд, а також проігноровано вимоги Сімейного кодексу України та Конвенції ООН про права дитини.
2.4. Суд не звернув уваги на те, що працівники поліції неповністю зібрали докази та допустили помилки при оформленні матеріалів справи. Поліція не вилучила та не долучила фотофіксацію з місця події, помилилася в по батькові потерпілої, а також проігнорувала вимогу оглянути пошкоджений електросамокат для оцінки матеріальних збитків.
2.5. Суд першої інстанції не оцінив докази в їх сукупності, чим порушив вимоги ст. 252 КУпАП. Він проігнорував законні інтереси дитини як потерпілої сторони та безпідставно взяв до уваги виключно пояснення правопорушника.
Враховуючи наведені обставини, просить скасувати оскаржену постанову суду та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та накласти на нього відповідне стягнення в межах санкції цієї статті.
3. Доводи заперечення на апеляційну скаргу.
3.1. Доводи апелянта щодо порушення правил маневрування, пошкодження майна, шкоди здоров`ю та неповноти оформлення матеріалів поліцією не спростовують висновків суду про відсутність доказів складу правопорушення саме за статтею 122-4 КУпАП. Вказуючи на неповне збирання доказів працівниками поліції, апелянт фактично сам підтверджує їх недостатність у справі, при цьому суд першої інстанції не має повноважень самостійно збирати докази чи усувати недоліки протоколу.
3.2. Твердження про умисне залишення місця дорожньо-транспортної пригоди спростовується первинними письмовими поясненнями самої потерпілої. Згідно з її поясненнями, після зіткнення водій залишився на місці, спілкувався з нею, потім переставив авто на узбіччя, дочекався приїзду її матері, спілкувався з нею, і лише після цього учасники залишили місце події.
3.3. Звинувачення у тому, що суд не врахував думку неповнолітньої потерпілої, є безпідставним, оскільки вона та її законні представники не з`явилися в судове засідання. Вони не скористалися своїм процесуальним правом на участь у розгляді і не заявляли клопотань про відкладення справи чи необхідність заслухати дитину, тому суд правомірно прийняв рішення на основі наявних матеріалів.
3.4. Посилання в апеляції на статтю 171 Сімейного кодексу України є необґрунтованим, оскільки ця норма регулює сімейні правовідносини і не стосується розгляду справ про адміністративні правопорушення. Крім того, хоча Конвенція ООН про права дитини гарантує їй право бути вислуханою, вона не покладає на суд обов`язку збирати докази замість учасників або безкінечно відкладати розгляд через їхню неявку.
3.5. Відповідно до принципу презумпції невинуватості (стаття 62 Конституції України), усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до відповідальності. Оскільки належних і допустимих доказів складу правопорушення не надано, суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження.
Враховуючи наведені обставини, просить оскаржену постанову суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
4. Позиції сторін в судовому засіданні апеляційного суду.
4.1. В судовому засіданні законний представник потерпілої та сама потерпіла апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити. Законний представник - тато потерпілої вказав, що дізнався про ДТП, повідомили в поліцію. Потерпіла вказала, що відбулось ДТП з її участю, пошкоджені ТЗ: автомобіль ОСОБА_2 та її електросамокат. 
ОСОБА_2 сказав, що викличе поліцію. Не викликав, вона з мамою поїхала в лікарню.
4.2. ОСОБА_2 заперечив апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення. 
Дійсно відбулося ДТП за його участю та потерпілої на самокаті. Поліцію не викликав, оскільки вони з мамою потерпілої ніби вирішили всі питання.
5. Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Суд першої інстанції цих вимог закону повною мірою не дотримався.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає їх такими, що підлягають задоволенню, з огляду на таке.
Згідно з п. 2.10 (а, в) Правил дорожнього руху України, у разі причетності до ДТП водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб, залишатися на місці пригоди, а також повідомити про ДТП орган Національної поліції та чекати прибуття поліцейських. 
Апелянт обґрунтовано зазначає, що водій після скоєння ДТП залишив місце події, не викликавши працівників поліції, не дочекавшись їх приїзду. Це свідома умисна дія.
ОСОБА_2 цього не заперечив.
Факт приватного спілкування з потерпілою чи її матір`ю та досягнення якихось домовленостей не звільняє водія від імперативного обов`язку, встановленого п. 2.10 А ПДР. 
Оскільки ОСОБА_2 усвідомлював факт зіткнення та свідомо покинув місце пригоди без виклику поліції, його дії повністю утворюють об`єктивну та суб`єктивну сторону (склад) правопорушення за ст. 122-4 КУпАП.
Відсутність протоколу поліції за ст. 124 КУпАП щодо учасників ДТП не вказує на те, що не було самої події.
Апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції помилково ототожнив недоліки поліцейського оформлення (наприклад, не проведення огляду електросамоката) з відсутністю самої події залишення місця ДТП. 
Відсутність доказів пошкодження майна, на що послався суд першої інстанції, має значення для кваліфікації за ст. 124 КУпАП (вчинення ДТП), але не спростовує факту самовільного залишення водієм місця пригоди (ст. 122-4 КУпАП). 
Тому доводи скарги в цій частині є цілком обґрунтованими.
Висновок суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, є помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи і вимогам закону.
Враховуючи викладене, оскаржену постанову належить скасувати та прийняти нову про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення в межах санкції статті у виді штрафу, що буде достатньою та справедливою мірою відповідальності.
Керуючись статтею 294 КУпАП суддя апеляційного суду,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Косівського районного суду від 22.06.2026 щодо ОСОБА_2 за ст. 122-4 КУпАП – скасувати. 
Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн. 
Постанова не оскаржується.

Суддя          А.Ю. Малєєв