| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 755/25084/25 Суддя (судді) першої інстанції: Марфіна Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О., 
суддів Безименної Н.В,, Вівдиченко Т.Р.
за участю секретаря Коренко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 13 травня 2026 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № Б/1829 від 17 січня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрити справу про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що не вчиняв адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, а оскаржувана постанова прийнята з істотним порушенням установленої КУпАП процедури.
Зокрема, позивач наголошував, що не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, справа розглянута без його участі, внаслідок чого він був позбавлений можливості реалізувати права, передбачені статтею 268 КУпАП: ознайомитися з матеріалами справи, надати пояснення та докази, заявити клопотання, висловити заперечення щодо обставин, які ставилися йому у вину, та скористатися правничою допомогою.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 травня 2026 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем на адресу задекларованого місця проживання ОСОБА_1 було направлено повістку № 412297 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 17 жовтня 2024 року об 11 год. 00 хв.
Вказане поштове відправлення повернулося до ТЦК та СП з відміткою оператора поштового зв`язку про невручення у зв`язку з «відсутністю адресата за вказаною адресою», що суд першої інстанції розцінив як належне оповіщення ОСОБА_1 . 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова № Б/1829 від 17 січня 2025 року складена відповідно до вимог законодавства, а факт порушення позивачем мобілізаційного законодавства підтверджується наявними у справі доказами. 
Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 травня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, визнати протиправною та скасувати постанову № Б/1829 від 17 січня 2025 року і закрити справу про адміністративне правопорушення. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Апелянт, зокрема, наголошує, що суд першої інстанції фактично ототожнив повідомлення військовозобов`язаного про необхідність прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з повідомленням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
При цьому повістка № 412297 стосувалася виклику позивача до ТЦК та СП на 17 жовтня 2024 року, тоді як оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення прийнята лише 17 січня 2025 року.
Апелянт стверджує, що матеріали справи не містять доказів його належного повідомлення саме про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості реалізувати передбачені статтею 268 КУпАП права. 
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність установлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів доходить таких висновків.
Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_4 на адресу задекларованого місця проживання ОСОБА_1 направлено повістку № 412297 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 17 жовтня 2024 року об 11 год. 00 хв.
Зазначене поштове відправлення повернулося до ТЦК та СП з відміткою оператора поштового зв`язку про невручення у зв`язку з «відсутністю адресата за вказаною адресою».
У зв`язку з неявкою ОСОБА_1 за вказаним викликом відповідач дійшов висновку про порушення ним вимог статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
17 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 прийнято постанову № Б/1829, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.
В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 , не з`явився 17 жовтня 2024 року за викликом, чим порушив вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в особливий період.
Як докази вини ОСОБА_1 у постанові зазначено інформацію з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, повістку № 412297 та довідку за формою № 20 «про причини повернення» поштового відправлення. 
При цьому справу про адміністративне правопорушення розглянуто відповідачем за відсутності ОСОБА_1 .
У постанові № Б/1829 міститься твердження, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, «про день, місце та час розгляду повідомлялась належним чином». 
Разом із тим матеріали судової справи містять докази направлення ОСОБА_1 повістки № 412297 про необхідність прибуття до ТЦК та СП 17 жовтня 2024 року, однак доказів, які б підтверджували, коли, в який спосіб та про які конкретно дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення було повідомлено позивача, відповідачем не надано.
За твердженням позивача, про існування постанови № Б/1829 від 17 січня 2025 року йому стало відомо лише 06 грудня 2025 року. Після ознайомлення з постановою він дізнався про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. 
Вважаючи постанову відповідача протиправною, зокрема через недотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та позбавлення його можливості реалізувати передбачені законом процесуальні права, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Таким чином, одним із визначальних питань для правильного вирішення цього спору є встановлення того, чи доведено відповідачем належне та своєчасне повідомлення ОСОБА_1 саме про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, за результатами якого прийнято постанову № Б/1829 від 17 січня 2025 року.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
За змістом статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган або посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Особливе значення для вирішення цієї справи мають установлені законом гарантії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Так, відповідно до статті 268 КУпАП у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, а також оскаржити постанову у справі.
Справа про адміністративне правопорушення за загальним правилом розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У свою чергу, відповідно до пункту 3 статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання про те, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
Отже, законодавець окремо покладає на орган, уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, обов`язок перевірити факт повідомлення особи про час і місце такого розгляду.
Таке повідомлення має не формальний характер, а спрямоване на забезпечення реальної можливості особи реалізувати комплекс процесуальних прав, передбачених статтею 268 КУпАП.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Системний аналіз наведених норм свідчить, що дотримання встановленої законом процедури розгляду справи, зокрема забезпечення особі можливості реалізувати передбачені статтею 268 КУпАП права, є необхідною передумовою законності постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Як убачається з матеріалів справи, повістка № 412297, на яку посилаються відповідач та суд першої інстанції, містила вимогу про прибуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 17 жовтня 2024 року об 11 год. 00 хв.
Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення прийнята відповідачем 17 січня 2025 року, тобто через три місяці після дати, зазначеної у повістці.
Колегія суддів звертає увагу, що повідомлення військовозобов`язаного про необхідність прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату, час і місце розгляду адміністративної справи є різними за своїм змістом, метою та правовими наслідками юридичними діями.
Докази направлення повістки № 412297 можуть мати значення для встановлення обставин належного оповіщення ОСОБА_1 про необхідність прибуття до ТЦК та СП 17 жовтня 2024 року та, відповідно, для оцінки наявності події правопорушення, яке ставиться йому у вину.
Однак факт направлення такої повістки сам по собі не доводить повідомлення позивача про дату, час і місце подальшого розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Ототожнення цих двох процедур призводить до фактичної підміни однієї процесуальної гарантії іншою.
Навіть за умови визнання належним оповіщення ОСОБА_1 про необхідність прибуття до ТЦК та СП 17 жовтня 2024 року така обставина не звільняла відповідача від обов`язку дотриматися встановленої КУпАП процедури подальшого притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Інакше особа, яка не прибула за викликом до ТЦК та СП, автоматично втрачала б усі передбачені статтею 268 КУпАП процесуальні права під час вирішення питання про притягнення її до адміністративної відповідальності, чого закон не передбачає.
Саме цього суд першої інстанції не врахував.
Матеріали справи не містять доказів, які давали б можливість установити, коли, яким способом та про яку конкретно дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення повідомлено ОСОБА_1 .
Посилання в постанові № Б/1829 на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, «про день, місце та час розгляду повідомлялась належним чином», саме по собі не підтверджує фактичного виконання такого обов`язку.
Правомірність рішення суб`єкта владних повноважень не може підтверджуватися виключно твердженням самого суб`єкта владних повноважень, викладеним у рішенні, законність якого є предметом судового контролю.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, саме на ІНФОРМАЦІЯ_5 покладався обов`язок довести дотримання встановленого порядку розгляду справи та, зокрема, наявність правових підстав для її розгляду за відсутності ОСОБА_1 .
Відповідачем такого обов`язку не виконано.
За цих обставин висновок суду першої інстанції про дотримання відповідачем установленої законом процедури не ґрунтується на належних доказах.
Колегія суддів ураховує, що внаслідок неповідомлення про розгляд справи ОСОБА_1 був позбавлений можливості до прийняття постанови № Б/1829 ознайомитися з матеріалами адміністративного провадження, надати пояснення щодо обставин, які ставилися йому у вину, подати докази, висловити заперечення щодо доказів відповідача, заявити клопотання та скористатися правничою допомогою.
Тому встановлене порушення не може розглядатися як суто формальне.
Колегія суддів також не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не призвела до неправильного її вирішення.
Дотримання процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не може ставитися в залежність від припущення про те, чи вплинула б її особиста участь на кінцевий результат розгляду справи.
Такий підхід фактично нівелював би гарантії статті 268 КУпАП та допускав би можливість спочатку позбавити особу права на участь у провадженні, а після прийняття постанови оцінювати, чи могла реалізація цього права змінити результат розгляду.
Натомість закон вимагає забезпечити особі можливість реалізувати відповідні права до прийняття рішення про її винуватість та накладення адміністративного стягнення.
Верховний Суд у практиці щодо застосування статті 268 КУпАП звертав увагу, що повідомлення особи про розгляд справи має забезпечувати реальну можливість участі такої особи у вирішенні питання, яке безпосередньо стосується її прав та обов`язків, а обов`язок доказування факту належного повідомлення покладається на орган, який розглядав справу.
Тому за відсутності доказів повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи відповідачем не доведено дотримання встановленої законом процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Суд першої інстанції, встановивши факт направлення позивачу повістки № 412297 про виклик до ТЦК та СП на 17 жовтня 2024 року, помилково надав цій обставині значення доказу належного дотримання процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності в цілому.
При цьому суд не встановив, яким саме доказом підтверджується повідомлення позивача про час та місце розгляду адміністративної справи, не розмежував мету повістки № 412297 та повідомлення про розгляд справи, а також фактично поклав негативні наслідки відсутності доказів повідомлення на позивача, тоді як відповідно до частини другої статті 77 КАС України тягар доказування правомірності оскаржуваного рішення покладається на відповідача.
Відтак висновок суду першої інстанції про те, що постанова № Б/1829 від 17 січня 2025 року прийнята з дотриманням установленої законом процедури, не відповідає фактичним обставинам справи.
Установлене порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності є істотним, оскільки безпосередньо призвело до позбавлення позивача процесуальних гарантій, передбачених статтею 268 КУпАП.
Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. 
Ураховуючи характер установленого порушення, час виникнення спірних правовідносин, а також те, що оскаржувану постанову прийнято 17 січня 2025 року щодо обставин неявки за викликом 17 жовтня 2024 року, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування постанови № Б/1829 та закриття справи про адміністративне правопорушення.
При цьому колегія суддів зазначає, що встановленого порушення процедури притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яке позбавило його можливості реалізувати права, передбачені статтею 268 КУпАП, та недоведеності відповідачем правомірності розгляду справи за відсутності позивача достатньо для висновку про протиправність оскаржуваної постанови.
Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, які були досліджені судом, із наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити нове рішення у відповідній частині.
Згідно з частиною першою статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав установленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У цій справі суд першої інстанції не надав належної оцінки відсутності доказів повідомлення позивача саме про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, помилково ототожнивши таке повідомлення з направленням повістки про виклик до ТЦК та СП на 17 жовтня 2024 року.
Внаслідок цього суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 268 КУпАП, неповно з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов помилкового висновку про правомірність оскаржуваної постанови.
За таких обставин рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 травня 2026 року підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 13 травня 2026 року- скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову № Б/1829 за справою про адміністративне правопорушення за0020астиною ч. 3 статті 210-1 КУпАП від 17.01.2025, що винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 1514 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень) 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко 

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко 

Повне судове рішення складено « 15» вересня 2026 року.