П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/6642/26	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В.,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Шинкаренко Людмили Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2026 року по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2026 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому позивач просив суд стягнути податковий борг з платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету у сумі 1 065 944,84 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2026 року адміністративний позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу задоволено. Стягнуто податковий борг з ОСОБА_1 до бюджету у сумі 1065944,84 грн.
11 травня 2026 року до Одеського окружного адміністративного суду від надійшла заява представника відповідача про розстрочення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2026 року у справі № 420/6642/26 строком на 10 місяців шляхом щомісячної сплати коштів у розмірі згідно з відповідним графіком.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2026 року в задоволенні заяви представника відповідача про розстрочення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2026 у справі №420/6642/26 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Шинкаренко Людмила Олександрівна звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій вважає оскаржувану ухвалу прийнятою з порушенням норм процесуального права, тому просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву відповідача та розстрочити виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2026 року у справі № 420/6642/26 строком на 10 місяців шляхом щомісячної сплати коштів у розмірі першого платежу в сумі 107 444,84 грн до 10.06.2026 року та наступних по 106 500,00 грн щомісяця до 10 числа в період з липня 2026 року по березень 2027 року, включно. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції помилково застосував до позивача, як до фізичної особи норми податкового законодавства щодо оцінки фінансового стану, які розраховані виключно на суб`єктів господарювання. Апелянт наголошує на відсутності вини позивача, оскільки велика сума боргу накопичилася штучно через затримання надсилання податковим органом податкових повідомлень-рішень, які зрештою були надіслані одразу за три роки. Апелянт також вказує, на неможливість швидкого погашення боргу одним платежем при щомісячному доході близько 100 000 грн та зазначає, що наявне нерухоме майно перебуває в податковій заставі, що виключає його відчуження для закриття боргу. Крім того, апелянт звертає увагу на добросовісність боржника, яка підтверджується фактом сплати частини боргу в розмірі 108905,01 грн, і підкреслює потребу спрямовувати доходи на утримання сім`ї та власну реабілітацію після перенесеної операції. 
Представник відповідача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником доводи не підтверджують існування об`єктивних та виключних обставин, які істотно ускладнюють виконання судового рішення, а тому не можуть бути підставою для розстрочення його виконання.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Згідно з частиною 3 статті 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Частинами 4, 5 статті 378 КАС України встановлено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.
Зі змісту наведених норм права слідує, що суд за заявою сторони у справі може розстрочити виконання судового рішення. При цьому, таке розстрочення здійснюється виключно у виняткових випадках, за умови, якщо суд встановить наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо). Необхідною умовою для розстрочення виконання рішення суду є наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Отже, підставою для розстрочення виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим у строк встановлений судом, а тому, всі ці обставини повинні бути доведені заявником.
При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.
Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 819/150/17.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розстрочення виконання судового рішення є винятковим заходом, який має базуватися на принципах співмірності та пропорційності.
Доводи апелянта про те, що норми статті 100 Податкового кодексу України ( далі – ПК України) та Порядку №574 розроблені виключно для суб`єктів господарювання, а тому не застосовуються до фізичних осіб, на переконання суду є помилковими. 
Стаття 67 Конституції України встановлює обов`язок кожного сплачувати податки і збори. 
Згідно зі статтею 5 ПК України, у регулюванні відносин оподаткування пріоритет мають норми саме цього Кодексу. 
Апеляційний суд зазначає, що оскілки правова природа стягуваних за рішенням суду коштів у сумі 1 065 944,84 грн є саме податковим боргом фізичної особи, суд першої інстанції правомірно застосував системний підхід, оцінюючи винятковість обставин боржника через призму спеціального податкового законодавства.
Посилання апелянта на те, що борг сформувався раптово через несвоєчасне надсилання податковим органом податкових повідомлень-рішень за 2022– 2023 роки, не є винятковою обставиною в розумінні ст. 378 КАС України. Вказані обставини передували ухваленню рішення суду по суті спору від 28.04.2026 року і не стосуються ускладнень, що виникли безпосередньо на стадії виконання судового рішення. 
Оцінюючи доводи скаржника про скрутне матеріальне становище, суд апеляційної інстанції звертає увагу на очевидну суперечливість позиції відповідача. Так, стверджуючи про те, що середньомісячний дохід ОСОБА_1 становить близько 100 000,00 грн, у запропонованому графіку розстрочення скаржник зобов`язується сплачувати щомісячно по 106 500,00 грн. В апеляційній скарзі, зокрема, зазначено, що для виконання цього графіку боржнику доведеться займати грошові кошти для належного виконання рішення суду. 
Колегія суддів наголошує, що задоволення заяви про розстрочення судом на умовах, які завідомо перевищують підтверджені офіційні доходи боржника та змушують його входити у нові (непрогнозовані) боргові зобов`язання перед третіми особами, не здатне забезпечити реальне та гарантоване виконання судового рішення і суперечить принципу правової визначеності.
Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи (витягом з Державного реєстру речових прав), ОСОБА_1 є співвласником великого комерційного об`єкта нерухомості — будівлі картоплесховища загальною площею 7 716 кв.м у м. Дніпро. Наявність такого масштабного комерційного активу спростовує тезу про критичний фінансовий стан відповідача. 
В свою чергу, перебування майна у податковій заставі з 2020 року, як правильно зазначив суд першої інстанції, є триваючою обставиною, яка не завадила боржнику у 2025 році отримати офіційний дохід у сумі 1 731 095,59 грн та сплатити інші податкові платежі на суму понад 800 тис. грн. 
При цьому, в умовах воєнного стану своєчасне наповнення державного бюджету є питанням національної безпеки та публічним інтересом держави. Надання розстрочки особі, яка володіє значними комерційними активами та має значний річний дохід, на переконання суду, порушить справедливий баланс між приватним інтересом боржника та публічним інтересом суспільства.
Факт добровільної сплати скаржником частини боргу в розмірі 108905,01 грн свідчить про його належну процесуальну поведінку, проте не є самостійною правовою підставою для обов`язкового розстрочення решти суми боргу. 
Крім того, відповідно до частини 4 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати заяви про приєднання нових доказів, які не були подані до суду першої інстанції, за винятком випадків, коли апелянт обґрунтував неможливість їх подання з причин, що не залежали від нього.
Разом із апеляційною скаргою апелянтом подано додаткові докази, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, а саме: довідку форми ОК-5 щодо доходів дружини боржника, банківські виписки та медичну виписку про хірургічне втручання ОСОБА_1 від 05.02.2025 року. 
Колегія суддів зазначає, що вказані документи існували на момент розгляду справи судом першої інстанції або могли бути створені у зазначений період. Скаржником не надано жодних обґрунтувань та доказів поважності причин, які об`єктивно заважали адвокату надати ці матеріали до суду першої інстанції. За таких обставин, колегія суддів відхиляє вказані докази та не бере їх до уваги при оцінці законності оскаржуваної ухвали. 
З урахуванням викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що наведені заявником доводи не підтверджують існування об`єктивних та виключних обставин, які істотно ускладнюють виконання судового рішення, а тому не можуть бути підставою для розстрочення його виконання.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Шинкаренко Людмили Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2026 року – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2026 року по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька