РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
09 липня 2026 р.  Справа № 120/9090/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень.
ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати чотири постанови про накладення штрафу від 24.06.2025 (№ 000114, № 000115, № 000116, № 000117) та вісім рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 09.06.2025 (№ 000272/ВН273/25, № 000273/ВН274/25, № 000274/ВН275/25, № 000275/ВН276/25, № 000276/ВН277/25, № 000277/ВН278/25, № 000278/ВН279/25, № 000279/ВН280/25), прийнятих Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – Відповідач, Укртрансбезпека) за результатами планової перевірки характеристик продукції у торговельних та складських приміщеннях «АВТОСКЛО» (вул. Академіка Янгеля, 5, м. Вінниця).
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 09.06.2025 надав інспектору ОСОБА_2 вичерпний пакет документів щодо всіх 13 одиниць автомобільного скла, наявного у складі, включно з сертифікатами відповідності, договорами поставки, видатковими накладними та рахунками, які у сукупності давали змогу встановити походження продукції та ланцюг постачання. Позивач стверджує, що акт перевірки, протокол та означені рішення і постанови не складалися і не пред`являлися йому для ознайомлення та підпису; відомості про його «відмову» від підписання є завідомо неправдивими; він не був допущений до матеріалів справи до початку її розгляду 24.06.2025, а спірні постанови були підписані посадовою особою Відповідача без фактичного розгляду поданих зауважень і без надання можливості ознайомитися з відео-фотоматеріалами до прийняття рішення. Також позивач вказує на невідповідність між дійсним (правим) розташуванням одного зі скелец (Toyota Hi-Ace) та помилковим зазначенням його в акті як лівого, на відсутність у постановах посилання на конкретну порушену матеріально-правову норму (крім норми про санкцію), а також на невстановлення Відповідачем серйозного ризику продукції, необхідного для застосування обмежувальних заходів.
Ухвалою відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.
У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема послався на дотримання процедури планової перевірки, наявність повноважень органу ринкового нагляду, а також навів додаткові (не зазначені в акті перевірки та протоколі) підстави для невизнання поданих позивачем документів, а саме розбіжності артикулів у видатковій накладній № 5636 порівняно з маркуванням на самому склі (позиції № 1, № 2, № 4), відсутність ідентифікуючих ознак у накладній № 132 (позиція № 3), а також ненадання документів у визначений термін (щодо чого нібито надавалися додаткові години).
Також позивач до суду подав відповідь на відзив в якій заперечив факт надання йому "додаткових годин" та наполягав на тому, що всі документи, включно з рахунком № АГ-00002035, було подано саме 09.06.2025, а не під час розгляду справи 24.06.2025, як стверджує відповідач. При цьому наполягав на тому, що фактичного розгляду справи по суті не відбувалося.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Також з матеріалів справи встанволено, що позивач в спірний період здійснював роздрібну торгівлю автомобільного скла із складського приміщення по вулиці Академіка Янгеля, 5 м. Вінниця. 
Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 3 червня 2025 року №941 та виданим на його підставі направленням на проведення перевірки від 04 червня 2025 року № 000049, підписаним в.о. начальника відділу Руденком А.М., старшим інспекторам відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Туркенич К.А. та Державцю Р.А. доручено провести з 4 по 9 червня 2025 року планову перевірку характеристик продукції (нових частин та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах) за місцем провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 у торговельних та складських приміщеннях "АВТОСКЛО" за адресою: вул. Академіка Янгеля, 5, м. Вінниця. Факт видачі та вручення позивачу копії направлення № 000049 не заперечується жодною зі сторін і підтверджується як позовною заявою, так і відзивом на неї.
04 червня 2025 року за результатами огляду продукції інспектором Туркенич К.А. позивачу вручено письмову вимогу про надання до 10 год. 30 хв. 9 червня 2025 року документів, які встановлюють походження продукції та засвідчують її якість. Даний факт визнається обома сторонами та підтверджується як позовною заявою, так і відзивом на позов, у якому зазначено, що факт вручення вимоги 4 червня 2025 року підтверджується особистим підписом позивача.
Судом встановлено, що 09 червня 2025 року позивач у визначений вимогою час з`явився до відділу державного нагляду (контролю) та передав інспектору Туркенич К.А. пакет документів, а саме: перелік наявного станом на 04 червня 2025 року залишку 13 одиниць автомобільного скла; копію видаткової накладної № 5636 від 3 червня 2025 року про отримання 11 одиниць скла від ТОВ «Сейф Гласс Факторі»; копію рахунку № АГ-00002035 від 3 червня 2025 року; копію договору поставки з ТОВ «Сейф Гласс Факторі» від 1 січня 2023 року; копії сертифікатів відповідності виробника ТОВ «Сейф Гласс Факторі» від 4 червня 2025 року (на скло WS5511592BN, WS5112322BN, BO1710612L, В06100132, BO4413556L, ВО6100032, WS9010910); копію сертифіката відповідності (Дора) DoraGlass серії ДІ № 855566 з додатком; копію акта приймання-передачі на зберігання вживаного автоскла ЛАЗ А183 від 20.05.2025; копію видаткової накладної № 132 від 29.04.2025, рахунку на оплату № 135 від 29.04.2025 та договору поставки № 005 від 28.04.2025 з ФОП ОСОБА_3 ; а також засвідчений переклад повідомлення турецького виробника WILLGLASS щодо відповідності Регламенту ЄЕК ООН № 43 (ECE R-43) з тестовим звітом № TSE.06.R-43.0234 від 26.07.2018. 
Факт передачі зазначеного переліку документів 09 червня 2025 року не спростований відповідачем, адже у відзиві на позов відповідач не заперечує самого факту передачі цих документів у зазначену дату, обмежившись доводами про наявність розбіжностей в окремих реквізитах.
За результатами перевірки 09 червня 2025 року складено акт перевірки характеристик продукції № 000051/ВН052/25 з додатком та протокол № 000045 про виявлене порушення пункту 2 частини другої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», а також вісім рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 000272/ВН273/25 – № 000279/ВН280/25 стосовно чотирьох одиниць продукції: автоскла Dora Glass Fiat Ducato III (06-) (ш/к 2000000139166, 1265Ч667), автоскла Dora Glass Toyota Hi-Ace XH10/Granvia (95-08) (ш/к 2000008016711, 900Ч505), автоскла OstGlass Mercedes Sprinter (95-06) (ш/к 2000000143002, 1335Ч360) та автоскла WillGlass VW Crafter (2017-) (ш/к 2000000007694, 1483Ч724). Зміст і реквізити цих актів наведені як у позовній заяві, так і у відзиві на позов, і в цій частині збігаються.
Судом встановлено, що зазначені акт, протокол, рішення та запрошення на розгляд справи на 24 червня 2025 року о 09 год. 30 хв. були надіслані позивачу засобами поштового зв`язку, отримані ним 16 червня 2025 року, що визнається обома сторонами. Разом з тим сторони по-різному пояснюють причину надсилання документів поштою. 
Так, відповідач у відзиві стверджує, що це зумовлено наданням позивачу "додаткових годин" для подання "недостатніх документів". В свою чергу, позивач у відповіді на відзив та позовній заяві це заперечує, вказуючи на внесення інспектором до акта й протоколу відомостей про нібито його відмову від підписання та отримання цих документів безпосередньо 09 червня 2025 року. Жодних документів (розписок, актів про відмову, складених за участю свідків, відеозапису самого факту відмови), які б підтверджували обставини, викладені відповідачем, до матеріалів справи не долучено.
24 червня 2025 року відбувся розгляд справи за участю позивача та його захисника. Судом встановлено, що до початку розгляду справи позивачем подано письмове клопотання про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитися з матеріалами справи. Факт подання клопотання не заперечується відповідачем. 
Обставини щодо надання позивачу доступу до матеріалів справи сторони викладають по-різному. Позивач стверджує, що ознайомлення з письмовими матеріалами відбулося лише після здійснення ним і захисником відеофіксації порушення та звернення до інформаційної служби Укртрансбезпеки, а відеоматеріали до ознайомлення взагалі надані не були. Поряд із цим, відповідач у відзиві стверджує про надання представнику позивача матеріалів для ознайомлення, фото- та відеоматеріалів за вимогою під час розгляду справи 24.06.2025, що фіксувалося відеозаписом самого розгляду. 
За результатами розгляду 24 червня 2025 року в.о. начальника відділу Руденком А.М. підписано чотири постанови про накладення штрафу № 000114–№ 000117, якими до позивача застосовано штраф у розмірі по 34 000 грн за кожним епізодом на підставі пункту 2 частини другої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».
Судом також встановлено, що зі змісту акта перевірки № 000051/ВН052/25 та рішень від 09 червня 2025 року вбачається, що єдиною зазначеною в них підставою невідповідності продукції встановленим вимогам є відсутність сертифіката відповідності та відсутність документа, що дає змогу відстежити походження продукції, - щодо кожної з чотирьох позицій. При цьому Відповідач у відзиві на позов додатково навів обставини, не зазначені у самому акті перевірки чи протоколі, а саме: розбіжність артикулу К1710795L (зазначеного в накладній № 5636 під № 4) з артикулом К2313524-Y/L на маркуванні скла (позиція 1); розбіжність визначення сторони скла («праве» за накладною № 5636 проти маркування «Ліве» на самому склі) та розбіжність артикулів К7513487Р/К7513487L (позиція 2); відсутність у видатковій накладній № 132 від 29.04.2025 артикулу, моделі, маркування, торговельної марки та штрихового коду, які б дозволяли ідентифікувати позицію 3; розбіжність у розмірах скла (1489Ч713 за накладною № 5636 проти 714Ч1486/1489Ч724 на маркуванні самого скла) та відсутність артикулу для позиції 4. Ці обставини викладені виключно у відзиві на позов і не зазначалися відповідачем ані в акті перевірки, ані в протоколі, ані в рішеннях від 09 червня 2025 року.
Судом встановлено, що позивач послідовно, як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив, заперечує достовірність твердження відповідача про надання йому "додаткових годин" 09 червня 2025 року, а також заперечує, що документи (зокрема рахунок № АГ-00002035) подавалися саме під час розгляду справи 24 червня 2025 року, наполягаючи на тому, що весь пакет документів було передано інспектору ще 09 червня 2025 року. Належних доказів на спростування цих доводів позивача (журналів реєстрації вхідної кореспонденції, описів прийнятих документів з відмітками про дату та час прийняття, показань інспекторів, засвідчених у встановленому порядку) відповідач до матеріалів справи не надав.
Відтак, не погоджуючись з прийнятими відповідачем чотирма постановами про накладення штрафу від 24.06.2025 та вісьмома рішеннями про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 09.06.2025, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується наступним.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади введення в обіг в Україні нехарчової продукції і забезпечення її безпечності визначає Закон України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» від 02.12.2010 № 2736-VI.
За визначенням ст. 1 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції»: безпечна нехарчова продукція (далі - продукція) - будь-яка продукція, яка за звичайних або обґрунтовано передбачуваних умов використання (у тому числі щодо строку служби та за необхідності введення в експлуатацію вимог стосовно встановлення і технічного обслуговування) не становить жодного ризику чи становить лише мінімальні ризики, зумовлені використанням такої продукції, які вважаються прийнятними і не створюють загрози суспільним інтересам, з урахуванням: характеристик продукції, у тому числі її складу, упаковки, вимог щодо встановлення і технічного обслуговування; впливу продукції на іншу продукцію, якщо вона буде використовуватися разом з нею; попереджень, що містяться на етикетці продукції, в інструкції з її використання та знищення, а також в іншій інформації стосовно продукції; застережень щодо споживання чи використання продукції певними категоріями населення (дітьми, вагітними жінками, людьми похилого віку тощо); небезпечна нехарчова продукція - будь-яка продукція, що не відповідає визначенню терміна "безпечна нехарчова продукція", зазначеному у цій статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ст. 1 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», дія цього Закону поширюється на всю продукцію, стосовно якої технічними регламентами не встановлено спеціальні вимоги щодо забезпечення її безпечності, за винятком видів продукції, зазначених у частині третій цієї статті.
Стаття 4 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» передбачає, що виробники зобов`язані вводити в обіг лише безпечну продукцію.
За визначенням ст. 1 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», виробник - це:
фізична чи юридична особа - резидент України, яка є виготовлювачем продукції, або будь-яка інша особа - резидент України, яка заявляє про себе як про виготовлювача, розміщуючи на продукції відповідно до законодавства своє найменування, торговельну марку чи інше позначення, або особа - резидент України, яка відновлює продукцію;
уповноважений представник виготовлювача продукції в Україні (у разі якщо виготовлювачем продукції є фізична чи юридична особа - нерезидент України);
імпортер продукції (у разі якщо виготовлювачем продукції є фізична чи юридична особа - нерезидент України, яка не має свого уповноваженого представника в Україні);
Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», продукція вважається безпечною, якщо вона відповідає вимогам щодо забезпечення безпечності продукції, встановленим законодавством (ч. 1).
У разі відсутності вимог щодо забезпечення безпечності продукції, визначених частиною першою цієї статті, відповідна продукція вважається безпечною, якщо орган державного ринкового нагляду не доведе, що така продукція є небезпечною (ч. 2).
Доказом безпечності продукції є її відповідність національним стандартам, що гармонізовані з відповідними європейськими стандартами. Перелік таких гармонізованих національних стандартів формується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері стандартизації. Цей перелік станом на 1 січня щороку оприлюднюється шляхом його опублікування у друкованому медіа центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері стандартизації (у разі його відсутності - у друкованому медіа, визначеному цим органом) та шляхом розміщення на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері стандартизації (ч. 3).
За приписами ч. 4 цієї статті, у разі відсутності вимог щодо забезпечення безпечності продукції, визначених частиною першою цієї статті, або за відсутності чи незастосуванні національних стандартів, визначених частиною третьою цієї статті, орган державного ринкового нагляду під час доведення того, що продукція є небезпечною, може враховувати в такій послідовності:
1) національні стандарти інших держав щодо забезпечення безпечності продукції, гармонізовані з відповідними європейськими та міжнародними стандартами;
2) регіональні стандарти щодо забезпечення безпечності продукції відповідно до міжнародних договорів України;
3) стандарти України щодо забезпечення безпечності продукції, крім визначених частиною третьою цієї статті;
4) кодекси усталеної практики із забезпечення безпечності продукції у відповідних галузях;
5) досягнення науки і техніки у сфері безпечності продукції;
6) очікування споживачів (користувачів) щодо безпечності продукції за звичайних або обґрунтовано передбачуваних умов її використання (у тому числі щодо строку служби та за необхідності введення в експлуатацію вимог стосовно встановлення і технічного обслуговування).
Продукція не може вважатися небезпечною лише з тих підстав, що є можливості досягнення вищого рівня безпечності продукції або що на ринку пропонується інша продукція, яка становить менший ступінь ризику (ч. 5).
Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», у разі якщо продукція не відповідає загальній вимозі щодо безпечності продукції, її виробник або розповсюджувач має надати в установленому Кабінетом Міністрів України порядку органу державного ринкового нагляду повідомлення про таку продукцію.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», державний ринковий нагляд за додержанням виробниками та розповсюджувачами продукції загальної вимоги щодо безпечності продукції забезпечується шляхом здійснення державного ринкового нагляду, а також державного контролю продукції при її ввезенні на митну територію України.
Організація та порядок здійснення державного ринкового нагляду, а також державного контролю продукції під час її ввезення на митну територію України визначаються Законом України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" та Митним кодексом України.
Правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції визначає Закон України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 02.12.2010 № 2735-VI.
Дія цього Закону, відповідно до частини першої статті 2, поширюється на відносини щодо здійснення ринкового нагляду за продукцією, що охоплюється встановленими вимогами, крім видів продукції, зазначених у частині п`ятій цієї статті; здійснення контролю всієї продукції, крім видів продукції, зазначених у частині п`ятій цієї статті.
Спірні правовідносини врегульовані нормами цього Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 02.12.2010 № 2735-VI у редакції чинній на момент їх виникнення (далі також – Закон № 2735-VI).
Відповідно до ч. 2 ст.2 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль» нехарчової продукції, якщо технічними регламентами встановлено спеціальні вимоги щодо здійснення ринкового нагляду стосовно конкретних видів продукції, спрямовані на досягнення тих самих цілей, що й положення цього Закону, положення цього Закону застосовуються лише до тих аспектів ринкового нагляду, що не охоплюються такими спеціальними вимогами. Якщо законами України та виданими відповідно до них нормативно-правовими актами встановлено спеціальні вимоги щодо контролю продукції, положення цього Закону застосовуються лише до тих аспектів контролю продукції, які не охоплюються зазначеними спеціальними вимогами.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2735-VI, метою здійснення ринкового нагляду є вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів з відповідним інформуванням про це громадськості щодо продукції, яка при її використанні за призначенням або за обґрунтовано передбачуваних умов і при належному встановленні та технічному обслуговуванні становить загрозу суспільним інтересам чи яка в інший спосіб не відповідає встановленим вимогам.
У свою чергу, за визначенням, наведеним у ст. 1 цього Закону, державний ринковий нагляд (далі - ринковий нагляд) - діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.
Згідно з ч.ч. 1-6 ст. 10 Закону № 2735-VI, ринковий нагляд здійснюється органами ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності. Органи ринкового нагляду становлять єдину систему.
Сфери відповідальності органів ринкового нагляду включають види продукції, що є об`єктами технічних регламентів, і можуть включати види продукції, що не є об`єктами технічних регламентів.
Органи ринкового нагляду здійснюють свої повноваження неупереджено.
Забороняється незаконний вплив та втручання у здійснення органами ринкового нагляду своїх повноважень.
Органи ринкового нагляду взаємодіють та обмінюються інформацією між собою, а також з митними органами, центральними органами виконавчої влади, які здійснюють нагляд і контроль продукції, правоохоронними органами, громадськими організаціями споживачів (об`єднаннями споживачів) та об`єднаннями суб`єктів господарювання.
Повноваження та порядок діяльності органів ринкового нагляду, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, встановлюються цим Законом та Законом України "Про загальну безпечність нехарчової продукції".
Органи ринкового нагляду та сфери їх відповідальності визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 103 затверджене Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі також - Положення №103).
Пунктом 1 Положення №103 визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад та територій (далі також - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до пп. 3 п. 4 Положення №103, основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Відповідно до пп. 15-1 п. 5 Положення №103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний ринковий нагляд у межах сфери своєї відповідальності.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 Положення №103).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону № 2735-VI нехарчової продукції, з метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності проводять перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирають зразки продукції та забезпечують проведення їх експертизи (випробування).
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 2735-VI нехарчової продукції, заходами ринкового нагляду є:
1) перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування);
2) обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають:
а) обмеження надання продукції на ринку;
б) заборону надання продукції на ринку;
в) вилучення продукції з обігу;
г) відкликання продукції;
3) контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів;
4) попередження органами ринкового нагляду споживачів (користувачів) про виявлену цими органами небезпеку, що становить продукція.
Стаття 23 Закону № 2735-VI передбачає порядок проведення перевірок характеристик продукції, а саме:
Під час проведення перевірок характеристик продукції проводиться перевірка документів, у разі необхідності - обстеження зразків продукції, за результатами яких приймається рішення про відбір та експертизу (випробування) зразків продукції, про що зазначається в акті, підготовленому відповідно до вимог статті 23-1 цього Закону (ч. 1).
При проведенні перевірок характеристик продукції органи ринкового нагляду враховують ступінь ризику, який може становити відповідна продукція, а також відомості, що містяться у зверненнях споживачів (користувачів) про захист їх права на безпечність продукції, та іншу інформацію щодо продукції (ч. 2).
Органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції.
Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові - у розповсюджувачів та виробників такої продукції (ч. 3).
Предметом таких перевірок є характеристики продукції певного виду (типу), категорії та/або групи.
Під час проведення перевірок продукції певного виду (типу), категорії та/або групи забороняється перевіряти продукцію іншого виду (типу), категорії та/або групи.
У разі якщо за результатами перевірки характеристик продукції органом ринкового нагляду прийнято рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо продукції певного виду (типу), категорії та/або групи, що є предметом перевірки, такі заходи мають бути вжиті суб`єктами господарювання щодо всіх одиниць продукції певного виду (типу), категорії та/або групи, які надаються на ринку та є небезпечними, становлять ризик та/або не відповідають встановленим вимогам (ч. 4).
Перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів (рішень) органів ринкового нагляду та направлень на проведення перевірки, що видаються та оформлюються відповідно до цього Закону. У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази (рішення) та направлення видаються і оформлюються невідкладно (ч. 5).
Згідно ч. 6 ст. 23 Закону № 2735-VI, перевірки характеристик продукції проводяться:
1) у торговельних та складських приміщеннях суб`єктів господарювання;
2) у місцях введення продукції в експлуатацію (якщо відповідність продукції певним встановленим вимогам може бути визначена лише під час введення її в експлуатацію);
3) за місцем проведення ярмарку, виставки, показу або демонстрації продукції в інший спосіб;
4) у місцях зберігання під митним контролем продукції, митне оформлення якої призупинено за результатами контролю продукції, з дотриманням вимог Митного кодексу України;
5) за місцезнаходженням органу ринкового нагляду.
Згідно ч. 7 ст. 23 цього ж Закону, під час перевірки характеристик продукції у випадках, передбачених цим Законом, перевірці підлягають такі документи (їх копії) та інформація:
1) декларація про відповідність;
2) супровідна документація, що додається до відповідної продукції (включаючи інструкцію щодо користування продукцією);
3) загальний опис продукції , а також повний склад технічної документації на відповідну продукцію, передбачений технічним регламентом;
4) документи щодо системи якості чи системи управління якістю;
5) висновки експертиз та протоколи випробувань зразків відповідної продукції, відібраних (узятих) у межах здійснення ринкового нагляду і контролю продукції;
6) документи, що дають змогу відстежити походження відповідної продукції та її подальший обіг (товарно-супровідна документація або договори).
Орган ринкового нагляду має право вимагати надання таких документів лише в обсязі, що необхідний для встановлення ланцюга постачання продукції;
7) документи і матеріали щодо стану виконання суб`єктом господарювання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, у тому числі в межах моніторингу дій суб`єктів господарювання, що вживаються ними для вилучення відповідної продукції з обігу та/або її відкликання;
8) повідомлення та інша інформація, надана суб`єктами господарювання, митними органами, органами з оцінки відповідності згідно з положеннями цього Закону та Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції".
Згідно з ч. 10 ст. 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», строк проведення перевірки характеристик продукції не може перевищувати у розповсюджувача цієї продукції чотирьох робочих днів, у виробника такої продукції - п`яти робочих днів.
У разі проведення експертизи (випробування) зразків продукції, відібраних під час перевірки, на час її проведення перебіг строку проведення перевірки характеристик продукції призупиняється до одержання органом ринкового нагляду результатів експертизи (випробування).
У разі здійснення перекладу, зазначеного у пункті 3 частини першої статті 15 цього Закону, перебіг строку проведення перевірки характеристик продукції призупиняється до моменту одержання органом ринкового нагляду перекладених документів і матеріалів, але не більше ніж на 30 робочих днів.
У разі проведення перевірки за місцезнаходженням органу ринкового нагляду перебіг строку проведення перевірки починається з дня одержання органом ринкового нагляду від суб`єкта господарювання документів (їх копій) на продукцію, зазначених у частині сьомій цієї статті.
Продовження строку проведення перевірки не допускається.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 23-1 Закону № 2735-VI, для здійснення планової або позапланової перевірки характеристик продукції орган ринкового нагляду видає наказ, який має містити предмет перевірки (найменування виду (типу), категорії та/або групи продукції), найменування та адресу об`єкта, де розміщується продукція.
На підставі наказу оформляється направлення на проведення перевірки, яке підписується керівником органу ринкового нагляду або його заступником із зазначенням його прізвища, імені та по батькові і засвідчується печаткою відповідного органу.
За результатами здійснення планової або позапланової перевірки характеристик продукції посадова особа органу ринкового нагляду складає акт.
Посадова особа органу ринкового нагляду зазначає в акті детальний опис порушень вимог законодавства, виявлених під час перевірки, з посиланням на відповідну вимогу законодавства.
В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу ринкового нагляду, які здійснювали перевірку, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.
Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.
Зауваження суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи щодо здійснення перевірки є невід`ємною частиною акта органу ринкового нагляду.
У разі відмови суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особи підписати акт посадова особа органу ринкового нагляду вносить до такого акта відповідний запис.
Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі, у тому числі фізичній особі - підприємцю, або уповноваженій нею особі в останній день перевірки, а другий зберігається в органі ринкового нагляду.
Згідно з ч. 11 ст. 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», посадова особа, яка здійснює ринковий нагляд, перед початком перевірки зобов`язана роз`яснити суб`єкту господарювання, продукція якого перевіряється, порядок оскарження рішень, приписів, дій та бездіяльності органів ринкового нагляду та їх посадових осіб.
Відповідно до ч. 12 ст. 23 Закону № 2735-VI, у разі якщо за результатами перевірки характеристик продукції встановлено, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, орган ринкового нагляду на підставі наданих суб`єктом господарювання документів, передбачених пунктами 1 і 6 частини сьомої цієї статті, вживає заходів щодо визначення виробника такої продукції або особи, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг, особи, яка поставила відповідному суб`єкту господарювання цю продукцію, а також всіх осіб, яким відповідний суб`єкт господарювання поставив таку продукцію.
Після визначення виробника або особи, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг, орган ринкового нагляду розпочинає проведення перевірки характеристик такої продукції в її виробника або особи, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг, та визначає всю послідовність суб`єктів господарювання в ланцюгу постачання такої продукції.
Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 2735-VI, під час проведення перевірки характеристик продукції у її виробників:
1) на початковому етапі перевірки об`єктами перевірки є:
а) наявність знака відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, та додержання вимог щодо форми, опису, правил та умов нанесення знака відповідності технічним регламентам, а також правил його застосування;
б) наявність супровідної документації, що має додаватися до відповідної продукції (зокрема інструкції щодо користування продукцією), етикетки, маркування, інших позначок, якщо це встановлено технічними регламентами, та їх відповідність встановленим вимогам;
в) наявність декларації про відповідність, якщо її складення передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, а також відповідність такої декларації встановленим вимогам;
г) загальний опис продукції;
2) на наступних етапах перевірки можуть бути проведені:
а) обстеження зразків відповідної продукції;
б) у разі якщо є підстави вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам:
перевірка повного складу технічної документації на відповідну продукцію, передбаченого технічним регламентом;
перевірка документів щодо системи якості чи системи управління якістю, якщо їх надання передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції.
Під час проведення перевірки характеристик продукції на підставах, визначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, здійснюється відбір та експертиза (випробування) зразків продукції.
Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", у разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону, та формальної невідповідності), орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.
Стаття 30 передбачає такий захід контролю, як обмеження надання продукції на ринку.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 2735-VI, обмеження надання продукції на ринку здійснюються шляхом:
1) приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами (згідно з частинами першою і четвертою статті 29 цього Закону);
2) усунення формальної невідповідності (згідно з частиною третьою статті 29 цього Закону);
3) тимчасової заборони надання продукції на ринку.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», обмеження надання продукції на ринку, визначені у пункті 1 частини першої цієї статті, застосовуються органами ринкового нагляду у випадках, передбачених цим Законом, якщо існує можливість приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами. Зазначені обмеження можуть застосовуватися до продукції, що надається на ринку, у тому числі тієї, що зберігається на складах виробників (імпортерів), та/або продукції, що перебуває у споживачів (користувачів).
Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», тимчасова заборона надання продукції на ринку застосовується органами ринкового нагляду у разі прийняття ними рішення про:
1) відбір зразків продукції для проведення їх експертизи (випробування) - на строк проведення експертизи (випробування);
2) приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами - на строк дії відповідного обмеження.
Тимчасова заборона надання продукції на ринку запроваджується одночасно з прийняттям рішень, зазначених у цій частині.
Стаття 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" передбачає відповідальність за порушення вимог цього Закону.
Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону № 2735-VI, до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі введення в обіг продукції, що не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 та частиною третьою статті 29 цього Закону), - у розмірі від двох до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на суб`єкта господарювання вже накладено штраф, - у розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При цьому, ст. 28 Закону визначено перелік обмежувальних (корегувальних) заходів щодо продукції, яка становить серйозний ризик.
В той час, як частина третя статті 29 Закону № 2735-VI визначає перелік формальних невідповідностей, виявлення яких під час перевірки вимагає від органу ринкового нагляду введення відносно відповідного суб`єкта господарювання обмежувальних заходів. 
При цьому, в зазначеній нормі права чітко регламентовано перелік формальних невідповідностей, до яких віднесено:
знак відповідності технічним регламентам було нанесено з порушенням вимог, визначених у відповідному технічному регламенті;
не було нанесено знак відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення передбачено відповідним технічним регламентом;
не було складено декларацію про відповідність або декларація про відповідність (її копія чи спрощена декларація про відповідність) не супроводжує продукцію, якщо це передбачено відповідним технічним регламентом;
декларацію про відповідність було складено з порушенням вимог;
органу ринкового нагляду не надано доступу до технічної документації або вона є неповною;
вчинено інші порушення встановлених вимог, визначені у відповідному технічному регламенті як формальна невідповідність.
Надаючи оцінку твердженням позивача щодо процедурних порушень, допущених відповідачем при складенні акта, протоколу та прийнятті постанов, то суд зазначає наступне.
Частиною сьомою статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» передбачено, що протокол складається у двох примірниках, які підписуються посадовими особами органу ринкового нагляду та фізичною особою (підприємцем); у разі відмови особи підписати протокол посадова особа вносить до нього відповідний запис. Один примірник протоколу вручається особі, стосовно якої його складено.
Відповідач стверджує про відмову позивача від підписання акта й протоколу 09.06.2025, водночас не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту такої відмови (окремого запису, складеного за участю свідків, відеофіксації самого факту відмови тощо). За відсутності таких доказів та з урахуванням наведеного вище розподілу обов`язку доказування, суд не має підстав вважати доведеним факт відмови позивача від ознайомлення з актом і протоколом та від їх підписання.
Крім того, пунктами 2, 3 частини першої статті 28 Закону України «Про адміністративну процедуру» учасникам адміністративного провадження гарантовано право особисто брати участь у провадженні та ознайомлюватися з матеріалами справи до прийняття адміністративного акта. 
Із матеріалів справи, зокрема з обставин, викладених позивачем і не спростованих належним чином відповідачем, вбачається, що станом на 24.06.2025 (момент розгляду справи) матеріали не мали опису, не були прошиті та пронумеровані, а доступ до них позивачу та його захиснику було надано лише після наполягань і фіксації порушення на відеоносії, при цьому відеозаписи для ознайомлення до прийняття постанов надані не були. Постанови ж, за твердженням позивача, не спростованим відповідачем жодними конкретними доказами послідовності дій під час розгляду 24.06.2025 (окрім загального посилання на факт відеофіксації самого засідання), були підписані одразу після ознайомлення позивача з матеріалами справи, без дослідження поданого позивачем клопотання та без надання оцінки викладеним у ньому запереченням щодо відсутності частини сертифікатів у матеріалах справи.
За таких обставин суд доходить висновку, що право позивача на участь у розгляді справи, на ознайомлення з матеріалами до прийняття акта та на те, щоб його заперечення були досліджені до прийняття рішення (пункти 2, 3 частини першої статті 28, частина перша статті 63 Закону України "Про адміністративну процедуру"), було порушено.
Щодо мотивування постанов про накладення штрафу, то тут варто зазначити наступне.
Статтями 71, 72 Закону України "Про адміністративну процедуру" встановлено обов`язкові вимоги до змісту письмового адміністративного акта, зокрема наявність мотивувальної частини з детальною правовою оцінкою встановлених обставин та чітким зазначенням висновків, зроблених на її підставі; мотивування повинне забезпечувати особі можливість правильно зрозуміти акт і реалізувати право на його оскарження.
Так, дійсно, судом встановлено, що оскаржувані постанови містять посилання на пункт 2 частини другої статті 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", який визначає розмір адміністративно-господарської санкції (штрафу) за введення в обіг продукції. Зі змісту постанов дійсно убачається, що такі не містять деталізації порушення, яке було допущене позивачем та слугувало підставою для їх прийняття. 
Поряд із цим, в спірних постановах вказано, що такі прийняті за результатами розгляду справи: акту перевірки характеристик продукції від 09.06.2025 №000051/ВН052/25. 
Суд зазначає, що акт перевірки містить детальний опис виявлених порушень, а також посилання на положення нормативно-правових актів, вимоги яких, на думку відповідача, порушив позивач.
Слід зазначити, що оцінка законності адміністративного акта повинна здійснюватися з урахуванням його змісту у взаємозв`язку з матеріалами адміністративної справи, які стали підставою для його прийняття. Сам по собі факт відсутності у постановах детального викладення всіх встановлених під час перевірки обставин не може автоматично свідчити про їх протиправність, якщо такі обставини належним чином викладені в акті перевірки, на який міститься пряме посилання в оскаржуваних постановах, а цей акт було вручено позивачу до розгляду справи.
У спірних правовідносинах акт перевірки характеристик продукції від 09.06.2025 №000051/ВН052/25 є невід`ємною складовою матеріалів справи про порушення законодавства у сфері державного ринкового нагляду та містить конкретний опис виявлених порушень щодо кожного виду продукції, зазначення обставин, які, на думку органу ринкового нагляду, свідчили про відсутність документів щодо походження продукції та сертифікатів відповідності, а також посилання на норми законодавства, вимоги яких, за висновком відповідача, були порушені позивачем.
За таких обставин суд доходить висновку, що оскаржувані постанови у сукупності з актом перевірки містять достатнє мотивування, яке дозволяло позивачу зрозуміти фактичні та правові підстави притягнення його до відповідальності, а також належним чином реалізувати право на їх судове оскарження. Отже, сам по собі довід позивача про відсутність у тексті постанов детального опису порушень не є достатньою підставою для визнання таких постанов протиправними. Разом з тим наведені обставини не звільняють суд від обов`язку перевірити обґрунтованість викладених в акті перевірки висновків та законність їх покладення в основу спірних постанов.
Щодо доведеності відсутності документів, які підтверджують походження та якість продукції, то суд зазначає наступне.
Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» особою, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг, є суб`єкт господарювання, який протягом строку проведення перевірки не надав документацію, що дає змогу встановити виробника або особу, яка поставила йому продукцію.
Судом встановлено, що позивач 09.06.2025 надав відповідачу перелік наявного залишку продукції, копію видаткової накладної № 5636 від 03.06.2025, копію рахунку № АГ-00002035 від 03.06.2025, копію договору поставки з ТОВ «Сейф Гласс Факторі» від 01.01.2023, копії сертифікатів відповідності виробників (SafeGlass, DoraGlass, OstGlass, WillGlass), а також документи щодо придбання скла у ФОП ОСОБА_3 (договір поставки № 005 від 28.04.2025, накладна № 132 від 29.04.2025, рахунок № 135 від 29.04.2025). Наведене підтверджується самим переліком долучених документів, який не заперечується відповідачем по суті, адже останній не заперечує факт передачі йому цих документів 09.06.2025, а посилається на виявлені начебто розбіжності в артикулах та відсутність ідентифікуючих ознак.
При цьому суд звертає увагу, що акт перевірки характеристик продукції від 09.06.2025 № 000051/ВН052/25 та рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 09.06.2025 як єдину підставу невідповідності означеної продукції встановленим вимогам зазначають відсутність сертифіката відповідності та відсутність документа, що дає змогу відстежити походження продукції, - тобто повну відсутність відповідних документів, а не їх недостовірність чи розбіжність реквізитів. 
Наведені ж відповідачем у відзиві на позов доводи про розбіжність артикулів у накладній № 5636 та в маркуванні на склі, а також про відсутність ідентифікуючих ознак у накладній № 132, є новими підставами, що не зазначені у самому акті перевірки, протоколі чи оскаржуваних рішеннях, прийнятих 09.06.2025.
Загальновизнаним у судовій практиці адміністративного судочинства є принцип, за яким законність індивідуального акта суб`єкта владних повноважень оцінюється судом виходячи з підстав, наведених безпосередньо в цьому акті на момент його прийняття, а не з мотивів, вперше сформульованих суб`єктом владних повноважень під час судового розгляду. Оскільки акт перевірки та рішення від 09.06.2025 фіксували саме повну відсутність документів, а не їх недостовірність, наведені Відповідачем у відзиві додаткові аргументи не можуть братися судом до уваги як підстава для визнання оскаржуваних рішень правомірними, адже такими підставами позивача на час перевірки не було повідомлено, а відтак він і не мав змоги надати відповідні пояснення чи спростування ще на етапі перевірки.
Крім того, суд бере до уваги доводи позивача щодо помилкового зазначення в акті перевірки автоскла Dora Glass Toyota Hi-Ace XH10/Granvia як лівого, тоді як відповідно до маркування виробника та наданих документів це скло є правим, що додатково свідчить про неточність фактичних обставин, викладених в акті перевірки, і ставить під сумнів достовірність акта в цій частині.
Надаючи оцінку твердженням позивача щодо необґрунтованості обмежувальних (корегувальних) заходів, суд зважає на таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 33 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" будь-який обмежувальний захід має бути пропорційним рівню загрози продукції суспільним інтересам, а рішення про його застосування повинно містити підстави застосування.
Судом встановлено, що в акті перевірки від 09.06.2025 № 000051/ВН052/25 не міститься висновку про проведення відбору зразків продукції та їх експертизи (випробування), передбачених частиною другою статті 24 Закону, для підтвердження того, що продукція становить серйозний ризик чи є небезпечною в розумінні статті 28 цього ж Закону та статті 12 Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції".
Відповідач не надав суду доказів встановлення відсутності одночасно обох альтернативних підстав правомірного розповсюдження продукції, передбачених підпунктом 1-1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2011 № 738 (в редакції, чинній з урахуванням змін, внесених постановою КМУ № 367 від 27.03.2019), а саме: наявності маркування офіційного затвердження типу відповідно до Женевської угоди 1958 року/права ЄС або наявності інформації про сертифікат типу, виданий компетентним органом Договірної Сторони Угоди. За відсутності таких встановлених обставин застосування одразу двох видів обмежувальних заходів (приведення у відповідність та тимчасова заборона) щодо кожної позиції продукції не можна визнати достатньо обґрунтованим і пропорційним у розумінні частини п`ятої статті 33 Закону.
З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що відповідачем не доведено наявності передбачених законом підстав для прийняття спірних рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та постанов про накладення штрафу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення, вчинених дій чи допущеної бездіяльності.
У даній справі відповідач такого обов`язку не виконав.
Судом встановлено, що позивач у межах строку проведення перевірки надав органу ринкового нагляду документи, які, на його переконання, підтверджували походження продукції та давали можливість встановити ланцюг її постачання. Натомість відповідач, визнавши в акті перевірки відсутність таких документів, у ході судового розгляду фактично змінив підстави прийняття спірних рішень, посилаючись уже не на відсутність документів, а на їх неналежність, невідповідність окремих реквізитів та розбіжності між маркуванням продукції й товаросупровідними документами.
Разом із тим такі обставини не були покладені в основу акта перевірки, протоколу та спірних рішень, а тому не можуть бути використані судом для підтвердження їх правомірності. Надання суб`єктом владних повноважень нових мотивів уже після прийняття індивідуального акта не усуває допущених під час адміністративної процедури порушень та не може замінити належного мотивування самого адміністративного акта.
Окрім цього, відповідачем не доведено дотримання вимог адміністративної процедури щодо забезпечення позивачу реальної можливості ознайомитися з усіма матеріалами справи до прийняття рішень, надати пояснення щодо кожної встановленої обставини та отримати належний розгляд своїх заперечень. Такі порушення не можуть вважатися суто формальними, оскільки вони безпосередньо вплинули на можливість позивача реалізувати гарантоване законом право бути вислуханим до прийняття адміністративного акта.
Суд також враховує, що застосування заходів державного ринкового нагляду повинно відповідати принципу пропорційності. Матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідач здійснив оцінку ступеня ризику продукції, дослідив питання можливості застосування менш обтяжливих заходів або навів достатні мотиви необхідності застосування саме тих обмежувальних (корегувальних) заходів, які були визначені у спірних рішеннях.
Сукупність установлених судом порушень свідчить про те, що оскаржувані рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 09.06.2025 №№ 000272/ВН273/25, 000273/ВН274/25, 000274/ВН275/25, 000275/ВН276/25, 000276/ВН277/25, 000277/ВН278/25, 000278/ВН279/25, 000279/ВН280/25, а також постанови про накладення штрафу від 24.06.2025 №№ 000114, 000115, 000116, 000117 прийняті без належного з`ясування всіх фактичних обставин справи, з порушенням вимог Законів України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», «Про адміністративну процедуру» та принципів адміністративного судочинства, а тому не відповідають критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналізуючи зазначене, суд дійшов до висновку про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 11 049,60 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити. 
Визнати протиправними та скасувати рішення Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 09.06.2025 №№ 000272/ВН273/25, 000273/ВН274/25, 000274/ВН275/25, 000275/ВН276/25, 000276/ВН277/25, 000277/ВН278/25, 000278/ВН279/25, 000279/ВН280/25.
Визнати протиправними та скасувати постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про накладення штрафу від 24.06.2025 №№ 000114, 000115, 000116, 000117.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 11049,60 грн (одинадцять тисяч сорок дев`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (вул. Порика, 29 (3 поверх), м. Вінниця, 21021, код ЄДРПОУ 39816845)

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна