Дата документу 07.07.2026 Справа № 332/644/26

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 332/644/26 Головуючий у І інстанції: Яцун О.С.
Провадження № 22-ц/807/1550/26 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 липня 2026 року  м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
Головуючого Полякова О.З.,
суддів: Гончар М.С.,
Кухаря С.В.,
секретар: Смокотіна В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» в особі представника – адвоката Стасіка Антона Ігоровича на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Єренка Дмитра Віталійовича – до Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі,
У С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2026 року  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Єренка Д.В. через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОГК «Металург» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 03.11.2010 ОСОБА_1 працював на посаді майстра в ОГК «Металург». Розпорядженням № 28п6 від 26.10.2012 був переведений на посаду старшого майстра ОГК «Металург». 
27.02.2018 Протоколом правлінням ОГК «Металург» № 4/27.02.2018 ухвалене рішення про скорочення посади старшого майстра в гаражному кооперативі. 
28.02.2018 на підставі Протоколу № 4/27.02.2018 від 27.02.2018, правління ОГК «Металург» видало наказ № 18 про скасування посади старшого майстра. 
Наказом № 40к, позивача звільнено з посади старшого майстра у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 
Рішенням від 20.12.2018 у справі № 332/1914/18 Заводський районний суд м. Запоріжжя визнав незаконним та скасував наказ ОГК «Металург» № 40к від 02.05.2018 про звільнення з посади старшого майстра ОСОБА_1 ; поновив ОСОБА_1 в ОГК «Металург» на посаді старшого майстра; стягнув з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25818,12 грн; стягнув з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 3000 грн; стягнув з ОГК «Металург на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн; стягнув з ОГК «Металург на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
23.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОГК «Металург» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі та відшкодування моральної шкоди, який задоволено заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2019, що набрало законної сили 06.12.2019, у справі № 332/1487/19. Стягнуто з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 49187,97 грн - середній заробіток за затримку виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 та 3000 грн моральної шкоди.
14.02.2020 ОСОБА_1 знову звернувся до суду з позовом до ОГК «Металург» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі та відшкодування моральної шкоди виключно за період з 05.11.2019 до 11.02.2020. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2020, що залишене без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 21.10.2020, у справі № 332/326/20 стягнуто з ОГК «Металург» 14689,62 грн середнього заробітку за затримку виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 за період з 05.11.2019 до 11.02.2020 та 2000 грн - на відшкодування моральної шкоди.
22.04.2021 ОСОБА_1 втретє звернувся до суду з позовом до ОГК «Металург» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі та відшкодування моральної шкоди виключно за період з 12.02.2020 до 20.04.2021, за результатом розгляду якого рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2021, що набрало законної сили 06.11.2021, у справі № 332/1548/21 стягнуто з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 68774,13 грн середнього заробітку за затримку виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 за період з 12.02.2020 до 20.04.2021 та 5000 грн моральної шкоди.
23.06.2022 ОСОБА_1 учетверте звернувся до суду з позовом до ОГК «Металург» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі виключно за період з 21.04.2021 до 21.12.2022, за результатом розгляду якого рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2023, що набрало законної сили 24.07.2023, у справі № 332/1100/22 стягнуто з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя за період з 21.04.2021 до 21.12.2022 в сумі 93256,83 грн та судовий збір у розмірі 992,40 грн.
09.10.2023 ОСОБА_1 уп`яте звернувся до суду з позовом до ОГК «Металург» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі виключно за період з 22.12.2022 до 05.10.2023, що задоволений заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2023. Стягнуто з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 за період з 22.12.2022 до 05.10.2023 в сумі 45849,42 грн, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. 
08.03.2024 ОСОБА_1 ушосте звернувся до суду з позовом до ОГК «Металург» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі виключно за період з 06.10.2023 до 08.10.2024. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2024, що набрало законної сили 17.02.2025, позов задоволено та стягнуто з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 за період з 06.10.2023 до 08.10.2024 в сумі 58535,91 грн та судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
28.03.2025 ОСОБА_1 усьоме звернувся до суду з позовом до ОГК «Металург» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі виключно за період з 09.10.2024 до 13.08.2025. Рішенням від 30.09.2025, що набрало законної сили 02.12.2025, Заводський районний суд м. Запоріжжя задовольнив позов та стягнув з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 за період з 09.10.2024 до 13.08.2025 в сумі 68774,13 грн.
ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Єренка Д.В. зазначав, що на час звернення до суду з цим позовом, відповідач так і не поновив ОСОБА_1 на посаді.
Негайне поновлення його на посаді, як передбачено рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 не відбулося, тобто, продовжує існувати стан вимушеного прогулу, що спричиняє позивачу збитки матеріального характеру, у зв`язку з неотриманням заробітної плати, а також завдає йому моральної шкоди, яка продовжує проявлятися у втраті нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку засобів для існування.
Посилаючись на означені обставини,  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Єренка Д.В. просив суд стягнути з ОГК «Металург» на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 у справі № 332/1914/18 в частині поновлення працівника на роботі, за період з 14.08.2025 до 04.02.2026 в розмірі 38949,75 грн та судові витрати.
Рішенням від 27 квітня 2026 року Заводський районний суд м. Запоріжжя позов задовольнив.
Стягнув з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 у справі № 332/1914/18 за період з 14.08.2025 до 04.02.2026 у розмірі 38949,75 грн та судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОГК «Металург» через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність їм висновків суду, просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2026 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що матеріали справи не містять доказів, на які посилався позивач, такі як: протокол № 4/27.02.2018, накази № 18 від 28.02.2018 та № 40к від 02.05.2018, і при цьому  ОСОБА_1 не просив про їх витребування від відповідача. Розраховуючи заборгованість, позивач посилається на довідку № 31 від 11.06.2018, однак така довідка також відсутня в матеріалах справи, тому не є можливим встановлення реального розміру заробітної плати, отриманої позивачем за останні два місяці роботи в ОГК «Металург».
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 – адвокат Єренко Д.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на залишенні оскаржуваного рішення без змін.
Представник ОГК «Металург» - адвокат Стасік А.І. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 173). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності представника відповідача, який не з`явився.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018, яке до теперішнього часу відповідач не виконав, встановлена незаконність звільнення позивача у зв`язку зі скороченням посади старшого майстра. Поважних причин відсутності такого наказу судом під час розгляду справи не встановлено.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи і не заперечували сторони, що з 03.11.2010 ОСОБА_1 працював на посаді майстра в ОГК «Металург». Розпорядженням № 28п6 від 26.10.2012 був переведений на посаду старшого майстра ОГК «Металург». 
27.02.2018 Протоколом правлінням ОГК «Металург» № 4/27.02.2018 ухвалене рішення про скорочення посади старшого майстра в гаражному кооперативі. 
28.02.2018 на підставі Протоколу № 4/27.02.2018 від 27.02.2018, правління ОГК «Металург» видало наказ № 18 про скасування посади старшого майстра. 
Наказом № 40к, позивача звільнено з посади старшого майстра у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 у справі № 332/1914/18 визнано незаконним та скасовано наказ ОГК «Металург» № 40к від 02.05.2018 про звільнення з посади старшого майстра ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 в ОГК «Металург» на посаді старшого майстра; стягнуто з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25818,12 грн; стягнуто з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 3000 грн; стягнуто з ОГК «Металург на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн; стягнуто з ОГК «Металург на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
23.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОГК «Металург» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі та відшкодування моральної шкоди, який задоволено заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2019, що набрало законної сили 06.12.2019, у справі № 332/1487/19. Стягнуто з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 49187,97 грн - середній заробіток за затримку виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 та 3000 грн моральної шкоди.
14.02.2020 ОСОБА_1 знову звернувся до суду з позовом до ОГК «Металург» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі та відшкодування моральної шкоди виключно за період з 05.11.2019 до 11.02.2020. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2020, що залишене без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 21.10.2020, у справі № 332/326/20 стягнуто з ОГК «Металург» 14689,62 грн середнього заробітку за затримку виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 за період з 05.11.2019 до 11.02.2020 та 2000 грн - на відшкодування моральної шкоди.
22.04.2021 ОСОБА_1 втретє звернувся до суду з позовом до ОГК «Металург» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі та відшкодування моральної шкоди виключно за період з 12.02.2020 до 20.04.2021, за результатом розгляду якого рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2021, що набрало законної сили 06.11.2021, у справі № 332/1548/21 стягнуто з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 68774,13 грн середнього заробітку за затримку виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 за період з 12.02.2020 до 20.04.2021 та 5000 грн моральної шкоди.
23.06.2022 ОСОБА_1 учетверте звернувся до суду з позовом до ОГК «Металург» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі виключно за період з 21.04.2021 до 21.12.2022, за результатом розгляду якого рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2023, що набрало законної сили 24.07.2023, у справі № 332/1100/22 стягнуто з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя за період з 21.04.2021 до 21.12.2022 в сумі 93256,83 грн та судовий збір у розмірі 992,40 грн.
09.10.2023 ОСОБА_1 уп`яте звернувся до суду з позовом до ОГК «Металург» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі виключно за період з 22.12.2022 до 05.10.2023, що задоволений заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2023. Стягнуто з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 за період з 22.12.2022 до 05.10.2023 в сумі 45849,42 грн, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.
08.03.2024 ОСОБА_1 ушосте звернувся до суду з позовом до ОГК «Металург» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі виключно за період з 06.10.2023 до 08.10.2024. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2024, що набрало законної сили 17.02.2025, позов задоволено та стягнуто з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 за період з 06.10.2023 до 08.10.2024 в сумі 58535,91 грн та судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Рішенням від 30.09.2025, що набрало законної сили 02.12.2025, Заводський районний суд м. Запоріжжя стягнув з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 у справі № 332/1914/18 в частині поновлення працівника на роботі, за період з 09.10.2024 до 13.08.2025 у розмірі 68774,13 грн. 
На теперішній час рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 залишається невиконаним з боку відповідача без поважних причин, адже наказ, що дає можливість позивачу приступити до виконання своїх трудових обов`язків, не виданий.
Поважних причин не видання вказаного наказу судом під час розгляду справи не встановлено.
З розрахунку, наданого позивачем, суд встановив, що на час розгляду цієї справи кількість днів вимушеного прогулу складає 175 робочих днів, а саме з 14.08.2025 (наступний день від дня ухвалення останнього рішення суду щодо періоду затримки виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018) і до 04.02.2026 (день подання позовної заяви в цій справі), виходячи з розміру середньої заробітної плати за останні два місяці роботи позивача в сумі 222,57 грн, яка вирахувана за довідкою № 31 від 11.06.2018, відповідно до якої позивачу за березень та квітень 2018 року (останні місяці роботи) нараховано 8902,8 грн заробітної плати: за березень 2018 року - 7332 грн та за квітень 2018 року - 1570,80 грн, при цьому; кількість відпрацьованих робочих днів у березні 2018 року - 21 день, у квітні - 19 днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи складає 222,57 грн (7332,00 + 1570,80 ) : (21 + 19).
Отже, 227,57 грн х 175 днів вимушеного прогулу, зумовленого часом затримки виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 складає 38949,75 грн.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).
У статті 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Законність правової підстави та порядку звільнення ОСОБА_1 з посади старшого майстра на підставі наказу ОГК «Металург» № 40к від 02.05.2018 була предметом перевірки суду першої та апеляційної інстанцій в межах розгляду справи № 332/1914/18, рішення в якій набрали законної сили.
Статтею 129-1 Конституції України гарантовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Зазначене конституційне положення конкретизовано у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18) зазначено, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Аналіз змісту зазначених постанов Верховного Суду дає підстави стверджувати, що преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображується в мотивувальній частині судового акта.
Оскільки  ОСОБА_1 та ОГК «Металург» як сторони брали участь у справі № 332/1914/18, тому ухвалене у цій справі рішення має преюдиціальне значення для них під час вирішення спору в цій справі. 
Вказане спростовує доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів, таких як: протокол № 4/27.02.2018, накази № 18 від 28.02.2018 та № 40к від 02.05.2018, а також довідки № 31 від 11.06.2018, тому не є можливим встановлення реального розміру заробітної плати, отриманої позивачем за останні два місяці роботи в ОГК «Металург», адже ОСОБА_1 не має доказувати обставин, що вже встановлені рішенням суду у справі № 332/1914/18, під час розгляду якої досліджувалися вказані докази, на їх підставі і ухвалено рішення суду, що набрало законної сили ще 18.03.2019, та, зокрема, встановлено розмір середньоденної заробітної плати позивача в сумі 222,57 грн.
Колегія суддів зауважує, що ОГК «Металург» не заперечує факту невиконання судового рішення про поновлення позивача на роботі і не наводить жодного доводу на обґрунтування поважності причин такого невиконання.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, вони зводяться до неправильного тлумачення позивачем норм матеріального права, і є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується апеляційний суд, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції. 
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОГК «Металург» слід залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2026 року– без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» – залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2026 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 10 липня 2026 року.

Головуючий

Судді