Дата документу  Справа № 336/119/26 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/119/26      Головуючий в 1 інст. Вайнраух Л.А.
Провадження № 33/807/947/26      Доповідач у 2 інст. Кононенко Т.О.

ПОСТАНОВА
іменем України
10 липня 2026 року         м. Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Кононенко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 — адвоката Мартиненка К.І. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2026 року щодо ОСОБА_1 ,
за участю 
представника ОСОБА_1 — адвоката Мартиненка К.І.,
установив:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, працевлаштованого на посаді заступника директора ТОВ «Вільнянський машинобудівний завод», адреса за місцем проживання: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.12.2025 о 14 год 50 хв біля будинку № 4 по вул. Донецьке шосе м. Запоріжжя водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння; огляд водія проводився в установленому законом порядку за згодою водія в медичному закладі, що підтверджується висновком лікаря № 9257, від керування транспортним засобом водій відсторонений, про повторність попереджений. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку суду першої інстанції, підтверджуються: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 550130 від 25.12.2025, роздруківкою з приладу «Drager Alcotest 7510» щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , результат алкотестера — 1,81 ‰; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням ОСОБА_1 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.12.2025 о 15 год 20 хв, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.12.2025, згідно з яким 25.12.2025 о 16:15 у КНП «ОКЗПНД та СХЗ» ЗОР оглянуто ОСОБА_1 , результат огляду — перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу, яка містить прохання скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення у цій частині.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт вважає рішення незаконним, посилаючись на неповне встановлення обставин справи, порушення принципу презумпції невинуватості та відсутність належних доказів вини ОСОБА_1 .
Зазначає, що суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винним у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння (ст. 130 КУпАП) лише на підставі визнання ОСОБА_1 на відеозаписі вживання алкоголю напередодні.
Матеріали справи не містять доказів того, що концентрація алкоголю в крові водія перевищувала допустиму норму (0,2 проміле), як того вимагають вітчизняні інструкції та міжнародні стандарти. Крім того, захист наголошує на процесуальних порушеннях: суддя необґрунтовано відхиляла клопотання адвоката, не забезпечила технічну фіксацію засідання та викривила позицію захисту в постанові щодо закриття справи у зв`язку зі станом «крайньої необхідності».
Захист вказує на відсутність у матеріалах справи ключового доказу — акта медичного огляду від 25.12.2025 (16:15), який підтверджує відсутність стану сп`яніння. Суд визнав особу винною на підставі припущень про «технічну помилку» в часі огляду, що суперечить ст. 62 Конституції України.
Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа — закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в оскаржуваній частині.
Позиції учасників апеляційного провадження
Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про відкладення розгляду провадження не надсилала.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 — адвокат Мартиненко К.І. зазначив про можливість розгляду апеляційної скарги без участі самого ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у провадженні, не є перешкодою для розгляду справи.
Виходячи з цього, судом апеляційної інстанції ухвалено рішення про розгляд справи за відсутності правопорушника.
Представник ОСОБА_1 — адвокат Мартиненко К.І. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану постанову в межах поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. 
Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпеченню права на свободу та особисту недоторканність, презумпції невинуватості та забезпеченню доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також такими, що працюють в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тих, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також такими, що працюють в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 2.9 «а» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до положень п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їхню увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, складений уповноваженою особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 25.12.2025 о 14 год. 50 хв. біля будинку № 4 по вул. Донецьке шосе м. Запоріжжя водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Mitsubishi Lancer», д. н. з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння; огляд водія проводився в установленому законом порядку за згодою водія в медичному закладі, що підтверджується висновком лікаря № 9257, від керування транспортним засобом водій відсторонений, про повторність попереджений. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції з метою перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги надав сторонам провадження всі можливості для представлення доказів у справі для підтримання їхньої правової позиції.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про неповноту судового розгляду та визнання вини ОСОБА_1 лише на підставі заяви останнього про вживання алкоголю напередодні, оскільки такі твердження не відповідають дійсності.
Вирішуючи питання за доводами апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на дослідженні сукупності доказів у судовому засіданні та є обґрунтованими.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 550130 від 25.12.2025 та визнаних судом доведеними, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 550130 від 25.12.2025, складеним поліцейським Гладишевим О.П. за адресою виявленого порушення, із зазначенням персональних даних особи, який засвідчений підписом інспектора поліції. Зі змісту протоколу видно, що від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився; роздруківкою з приладу «Drager Alcotest 7510» щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , результат алкотестера — 1,81 проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зазначено, що ОСОБА_1 не згоден із результатом огляду, проведеного йому за допомогою алкотестера «Драгер» (результат — 1,81 проміле), у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Акт засвідчений підписом поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону 1 УПП в Запорізькій області Гладишева О. П.; направленням ОСОБА_1 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.12.2025 о 15 год. 20 хв., рапортами поліцейських Гайнатулліна Д. та Агаркова А. від 25.12.2025. 
З дослідженого відеозапису встановлено, що на блокпосту було зупинено та встановлено особу водія, роз`яснено йому права, повідомлено, що у нього виявлені ознаки перебування в стані алкогольного сп`яніння, та запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер 7510»; після проходження огляду з результатом 1,81 ‰ (тест 102) ОСОБА_1 висловив незгоду з результатом, після чого працівник поліції роз`яснив та запропонував проїхати до медичного закладу у зв`язку з непогодженням ОСОБА_1 із результатом алкотестера.
Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 9257 від 25.12.2025 КНП «ОКЗПНД та СХЗ» ЗОР оглянуто ОСОБА_1 , результат огляду – перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
При цьому зафіксовано, що ОСОБА_1 був направлений 25.12.2025 о 15:20, дата та час огляду — 25.12.2025 о 16:05, час складання висновку зафіксовано як 16:15.
Що узгоджується з наданими адміністрацією КНП «ОКЗПНД та СХЗ» ЗОР актом медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння ОСОБА_1 від 25.12.2025 № 9257, час заповнення 16:05; результатом аналізу токсикологічних досліджень сечі на вміст етанолу методом газової хроматографії від 25.12.2025 № 6468 (час 16:05), відповідно до якого при дослідженні сечі на етанол виявлено етанол 2,3 ‰; результатом імунохроматографічного дослідження сечі на вміст наркотичних речовин комбінованим тестом «Wondfo» на виявлення 10 наркотиків від 25.12.2025 № 8479 з негативним результатом (час 16:10); копією журналу реєстрації медичних оглядів з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння за 25.12.2025, з яких вбачається, що до медичного закладу о 16:05 25.12.2025 доставлено ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння, якому проведено імунохроматографічне дослідження сечі на вміст наркотичних речовин комбінованим тестом «Wondfo» на виявлення 10 наркотиків від 25.12.2025 № 8479 (тест негативний) та аналіз сечі на вміст етанолу (тест позитивний — 2,3 проміле).
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з п. 2 розд. 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі — Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Суд дослідив усі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суддя апеляційного суду.
Доводи апелянта про неповноту судового розгляду є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції забезпечив всебічне, повне й об`єктивне дослідження всіх обставин, надав належну оцінку кожному доказу окремо та їх сукупності відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 ґрунтуються не лише на його поясненнях про вживання алкогольних напоїв напередодні події, а й на інших належних, допустимих і достатніх доказах, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду та отримали належну правову оцінку. 
За таких обставин твердження сторони захисту про неповноту судового розгляду та недоведеність винуватості не знайшли свого підтвердження і зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта щодо відсутності зазначення конкретної кількості алкоголю в проміле у висновку щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння з огляду на наступне.
Відповідно до положень п.п. 15, 16 розділу III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, не передбачено при проведенні огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я при оформленні результатів у висновку вказувати показник алкоголю. За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями лікарем встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду, що складається в одному примірнику та залишається в закладі охорони здоров`я, а висновок щодо результатів видається на підставі акта медичного огляду.
Доводи про те, що матеріали справи не містять у собі належних та допустимих доказів того, яка саме доза алкоголю була в крові ОСОБА_1 станом на 25.12.2025 після того, як він попередньо вживав алкоголь, спростовуються актом медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння ОСОБА_1 від 25.12.2025 №9257, відповідно до якого при дослідженні сечі на етанол виявлено етанол 2,3 ‰.
Посилання апелянта на те, що у графі 1 Висновку щодо результатів медичного огляду від 25.12.2025 повинен бути зазначений час «16:05», а не «16:15», не свідчить про недопустимість або недостовірність цього документа як доказу.
Із змісту Висновку вбачається, що час 16:05 зазначений як час проведення медичного огляду, тоді як у графі 1 документа зазначено 16:15, що саме по собі не свідчить про суперечність чи взаємовиключність відомостей, оскільки зазначені часові позначки можуть відображати різні процесуальні етапи оформлення результатів медичного огляду (початок огляду, його завершення або оформлення висновку).
При цьому апелянтом не наведено жодних доказів того, що зазначення у графі 1 часу 16:15 призвело до неправильного проведення медичного огляду, вплинуло на його результати або свідчить про порушення встановленої процедури його проведення.
Самі лише припущення апелянта про те, що у відповідній графі мав бути зазначений інший час, фактично зводяться до власного тлумачення змісту документа та не спростовують зафіксованого у ньому результату медичного огляду, а тому не дають підстав ставити під сумнів достовірність висновку медичного огляду.
Крім того, право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду передбачене пунктом 14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 за № 1103.
Відомостей про те, що ОСОБА_1 не погодився з результатами вказаного огляду та оскаржував ці результати в установленому законом порядку, в матеріалах справи немає.
Доводи апеляційної скарги про безпідставне відхилення судом першої інстанції клопотання захисника про витребування акта медичного огляду із зазначенням часу 16:15 не заслуговують на увагу. Як убачається з матеріалів справи, медичний огляд ОСОБА_1 проведено о 16:05, що підтверджується Висновком щодо результатів медичного огляду та іншими матеріалами справи.
При цьому апелянт не навів жодних об`єктивних даних про існування окремого акта медичного огляду, складеного о 16:15, а його твердження про необхідність витребування такого документа ґрунтується виключно на власному припущенні та суб`єктивному тлумаченні окремих реквізитів медичного висновку.
Саме по собі зазначення у графі 1 Висновку часу 16:15 не свідчить про проведення медичного огляду о 16:15 та не підтверджує існування іншого медичного документа. Натомість час проведення огляду у Висновку чітко визначений як 16:05. За таких обставин у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що існує інший документ, витребування якого є необхідним для встановлення обставин справи.
Так само апелянтом не наведено доводів, які б свідчили про те, що відсутність технічної фіксації судового засідання призвела до істотного порушення його права на захист або унеможливила перевірку законності та обґрунтованості судового рішення в апеляційному порядку.
Посилання на те, що суд нібито викривив позицію сторони захисту щодо наявності стану крайньої необхідності, також не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки предметом апеляційного перегляду є законність та обґрунтованість постанови. Вирішальним є те, чи надав суд оцінку доводам захисту та навів мотиви їх відхилення.
За відсутності даних про істотне порушення процесуального закону, яке перешкодило суду всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи або призвело до неправильного її вирішення, зазначені доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим апеляційний суд вбачає у діях правопорушника склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Усі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги та заяви сторони захисту під час апеляційного розгляду не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
З урахуванням викладеного суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки (це правопорушення є грубим порушенням Правил дорожнього руху, потенційно небезпечним для суспільства, становить реальну небезпеку для учасників дорожнього руху, загрожує їхньому життю, здоров`ю) та тяжкість імовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.
Керуючись ст. ст. 1, 7, 25, 33, 38, 294, 295 КУпАП,
ухвалив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Мартиненка К.І. залишити без задоволення.
Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2026 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду        Т.О. Кононенко