ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2292/26 Справа № 206/969/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Поштаренко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Агєєв О.В., за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову Самарського районного суду міста Дніпра від 18.03.2026 року по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП , -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Самарського районного суду міста Дніпра від 18.03.2026 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та стягнуто судові витрати у сумі 665 (Шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Згідно зоскаржуваною постановою та протоколу про адміністративне правопорушення від 23.01.2026 серії ЕПР1 №573665, про те що 23.01.2026 року о 13:30 год. в м.Дніпро по вул.Романовського 82, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував ТЗ Мерседес Спрінтер, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під запис нагрудного відео реєстратора, чим порушив п.2.5 ПДР – «відмова особи яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з судовим рішенням ОСОБА_1 29.06.2026 року подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої посилається на те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, адже він ( ОСОБА_1 ) не був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Також зазначає про надмірну суворість стягнення адже суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував особу правопорушника, а саме наявність чотирьох неповнолітніх дітей, скрутний матеріальний та соціальний стан.
Просив постанову Самарського районного суду міста Дніпра від 18.03.2026 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, або у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за ст.38 КУпАП.

Також в апеляційній скарзі просив поновити строк на апеляційне оскарження поновити суду першої інстанції, який постановою суду апеляційної інстанції від 11.08.2026р. було поновлено. 

Заслухавши в судовому засіданні пояснення апелянта ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону місцевим судом при розгляді даної справи дотримано у повному обсязі.

Згідно з оскаржуваною постановою, суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази.

Як вбачається з доводів скарги, апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив його право на захист, адже належним чином не повідомив його про день та час розгляду справи. 

З цього приводу суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).
Європейський суд з прав людини в п.41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний Веб-портал «Судова влада України» та «Єдиний державний реєстр судових рішень» за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи, та стадії її розгляду.
Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) не був особисто присутнім при розгляді справи Самарським районним судом міста Дніпра 18.03.2026 року, однак був повідомлений працівником поліції, що справа про адміністративне правопорушення щодо нього буде розглядатися саме Самарським районним судом міста Дніпра. Однак в суд першої інстанції на розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився, самостійних заходів щоб дізнатися стан розгляду справи відносно себе - не вжив, про причини своєї неявки суд не повідомив та заяв про відкладення розгляду справи до суду не подав. Тому суд, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано зазначив мотиви, за яких він дійшов до переконання про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

Відносно доводів апелянта ОСОБА_1 про те, що поліцейські не роз`яснили йому права, наслідки відмови та не забезпечили доставку апелянта до медичного закладу для проведення сертифікованого аналізу, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відео- техніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відео- техніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На відеозаписі який міститься на CD-R диску, долученому до матеріалів справи, видно як працівник поліції спілкується з водієм, як потім буде встановлено громадянином ОСОБА_1 , який після зупинки автомобіля пересів з місця водія, намагаючись показати, що він не керував транспортним засобом, зокрема: 
о 13:36:59 год. 23.01.2026 року -
Працівник поліції: «Ви будете проходити медичний огляд?»
ОСОБА_1 : «Ні»
Працівник поліції: «Відмовляєтесь?»
ОСОБА_1 : «Так»
Працівник поліції: «Тоді я Вам повідомляю, що за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння передбачено діючим законодавством складання протоколу. Ви відмовляєтесь?»
ОСОБА_1 : «Так»
Працівник поліції: «На Вас буде складено протокол за ч.1 ст.130, а саме відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння».

Апеляційний суд вважає, що долучений до матеріалів справи відеозапис в цілому відображає усі обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення, та підтверджує факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. Дані відеозапису нагрудних камер працівників поліції є належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення.
Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження запропонованого працівниками поліції огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

Також, в апеляційній скарзі апелянтом зазначено, що суд першої інстанції не врахував особу правопорушника та обставини, що пом`якшують відповідальність.

Відповідно до ст.34 КУпАП обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються:
1) щире розкаяння винного;
2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди;
3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин;
4) вчинення правопорушення неповнолітнім;
5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Однак матеріали справи не містять і ОСОБА_1 суду не надано доказів наявності таких обставин, що передбачені ст.34 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку доказам, обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП. 

Як зазначено у п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння на національному рівні закріплений у КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 №1395, зареєстрована в Мінюсті України 10.11.2015 №1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрована в Мінюсті України 11.11.2015 за № 1413/27858) і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ 17.12.2008 № 1103, з наступними змінами).
Згідно з пункту 12 розділу IІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, на переконання апеляційного суду, досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження в установленому законом порядку огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння при обставинах встановлених постановою судді Самарського районного суду міста Дніпра від 18.03.2026 року чим було порушено вимоги п.2.5 ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з додержанням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Постанову судді Самарського районного суду міста Дніпра від 18.03.2026 року слід залишити без змін. 

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Постанову судді Самарського районного суду міста Дніпра від 18.03.2026 року стосовно ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду   Агєєв О.В.