ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2026 року | справа № 380/22898/24

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання заборгованості безнадійною та скасування податкової застави,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) пред`явив позов до Головного управління ДПС у Львівській області (далі – відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), у якому просить суд:
- визнати безнадійною заборгованість на суму 145861,83 грн податкового боргу та списати зазначену суму податкового боргу;
- скасувати податкову заставу з транспортного засобу - VOLKSWAGEN GOLF 2001 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , номерний знак: НОМЕР_2 та звернутись із заявою про припинення обмеження і виключення запису щодо обтяження рухомого та нерухомого майна з відповідних реєстрів щодо транспортного засобу - VOLKSWAGEN GOLF 2001 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , номерний знак: НОМЕР_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.12.2020 у справі № 380/9683/20 стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) податковий борг у розмірі 145861,83 грн, проте виконавчий лист по справі № 380/9683/20 не може бути пред`явлений до виконання, оскільки Головним управлінням ДПС у Львівській області пропущено строк пред`явлення, а судом відмовлено в поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.
Зазначає, що поняття безнадійного податкового боргу визначено у пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого безнадійна заборгованість це заборгованість, що відповідає одній з таких ознак як, зокрема, заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності. Статтею 101 Податкового кодексу України регулюється питання списання безнадійного податкового боргу, відповідно до п. 101.1 якої списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Згідно з п. 101.2 ст. 101 цього кодексу під терміном «безнадійний» розуміється: 101.2.1. податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута; 101.2.2. податковий борг фізичної особи, яка: визнана у судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; понад 720 днів перебуває у розшуку; 101.2.3. податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом; 101.2.4. податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин); 101.2.5. податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду, а для банків - на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури.
Отже, перелік підстав віднесення податкового боргу платника до безнадійного є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Крім того, у п. 101.2 цієї статті під терміном «безнадійний податковий борг» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (пп. 101.2.3).
Звертає увагу, що п. 101.5 ст. 101 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Строки давності та їх застосування визначені у ст. 102 Податкового кодексу України.
Зазначає, що з моменту виникнення податкового боргу минуло вже більше 3 (трьох) календарних років, а відтак 1095 денний строк, визначений у ст. 102 Податкового кодексу України сплинув, що зумовлює визнання боргу «безнадійним».
Робить акцент, що у зв`язку із визнанням податкового боргу безнадійним і таким, що підлягає списанню, підлягає скасуванню податкова застава, про що свідчить пп. 93.1.2. п. 93.1. ст. 93 Податкового кодексу України.
Наголошує, що податковим органом не здійснено дій направлених на списання безнадійного податкового боргу та скасування податкової застави, тому з метою поновлення порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 18.11.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено десятиденний строк для усунення недоліків.
Ухвалою судді від 26.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
09.12.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. В обґрунтування заперечень зазначає, що не погоджується із доводами позивача про те, що з моменту виникнення зазначеного податкового боргу минуло вже більше трьох календарних років, а відтак і 1095 денний строк, визначений у ст. 102 ПК України сплинув, що зумовлює визнання зазначеного боргу «безнадійним», оскільки згідно п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу (зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану - пункт 2 розділу II Закону № 2120-IX від 15.03.2022). Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Верховною Радою постановлено внести зміни до статті 102 Податкового кодексу України, а саме пунктом 102.9 ст. 102 Податкового кодексу України передбачено, що на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а тому, з моменту виникнення податкового боргу у позивача не минуло 3 роки (1095 днів).
Зазначає, що списання безнадійного податкового боргу регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI та Порядком списання безнадійного податкового боргу платника податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.07.2022 № 220 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.08.2022 за № 908/38244. Відповідно до п.п. 14.1.11 п.14.1 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість це заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності. Відповідно до п.п. 101.2.3 п. 101.2 ст. 101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений п. 102.4 ст. 102 цього Кодексу. Згідно з п. 102.4. ст. 102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у п. 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім п. 59.1 ст. 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним. При цьому стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним. У разі коли контролюючий орган ініціював до стягнення податкового боргу до закінчення цього строку давності, цей податковий борг не підпадає під визначення «безнадійного», що зазначене у пп. 101.2.3 п. 101.2 ст. 101 ПК України (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом), тому у разі його стягнення за рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, строк його стягнення може встановлюватись тільки до повного погашення заборгованості або до визнання його безнадійним тільки у випадках, передбачених пп. 101.2.1, 101.2.2, 101.2.4, 101.2.5 п. 101.2 ст. 101 ПК України. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі №823/127/17 та від 16.09.2022 у справі № 160/10941/19.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити списання податкового боргу, наголошує, що це прерогатива податкового органу і надається лише контролюючому органу, а отже списання безнадійного боргу є дискреційним повноваженням Головного управління ДПС у Львівській області, тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Частиною 5 ст. 262 КАС України унормовано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , до вступу до лав Збройних Сил України здійснював підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець (далі - позивач).
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_4 від 23.09.2022 № 870, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 з 20.09.2022 по теперішній час (а.с. 9).
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_5 , видане 21.11.2023 (а.с. 8).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.12.2020 у справі № 380/9683/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2021 стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь бюджету суму податкового боргу у розмірі 145861,83 грн (а.с. 14-24).
Судовими рішеннями встановлено, що у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 наявна заборгованість у сумі 145861,83 грн, а саме:
- із податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 9013,68 грн, яка виникла на підставі самостійно задекларованих зобов`язань відповідно до податкової декларації про майновий стан та доходи (для підприємців) № 9332822126 від 27.01.2020 (термін сплати до 20.02.2020);
- із військовому збору у розмірі 751,14 грн, яка виникла на підставі самостійно задекларованих зобов`язань відповідно до податкової декларації про майновий стан та доходи (для підприємців) № 9332822126 від 27.01.2020 (термін сплати до 20.02.2020);
- з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів у розмірі 1317,01 грн, яка виникла на підставі: 1) декларації з акцизного податку № 9330346586 від 15.01.2020 на суму 326,95 грн (термін сплати 30.01.2020); 2) податкового повідомлення-рішення (форма Ш) № 0004785805 від 23.01.2020 на суму 42,14 грн та податкового повідомлення-рішення (форма Ш) № 0004775805 від 23.01.2020 на суму 14,92 грн, (термін сплати 02.02.2020); 3) декларації з акцизного податку № 9028132582 від 18.02.2020 на суму 330,00 грн (термін сплати 01.03.2020); 4) декларації з акцизного податку № 9043281680 від 05.03.2020 на суму 303,00 грн (термін сплати 30.03.2020); 5) декларації з акцизного податку № 9072076373 від 07.04.2020 на суму 300,00 грн (термін сплати 30.04.2020);
- у зв`язку із застосуванням штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування норм регулювання обігу готівки у розмірі 93980,00 грн, яка виникла на підставі прийнятого податкового повідомлення рішення № 0051294001 від 12.11.2018;
- у зв`язку із застосуванням штрафних санкцій за порушення у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв і тютюну у розмірі 40800,00 грн, яка виникла на підставі: 1) податкового повідомлення-рішення № 0048774001 від 12.10.2018 на суму 17000,00 грн, (термін сплати 13.11.2018); 2) податкового повідомлення-рішення № 0051284001 від 12.11.2018 на суму 17000,00 грн, (термін сплати 02.01.2019); 3) податкового повідомлення-рішення № 0010884001 від 27.05.2019 на суму 6800,00 грн, (термін сплати 02.01.2019).
14.02.2022 видано дублікат виконавчого листа № 380/9683/20, який пред`явлено до Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для примусового виконання, який 16.02.2023 повернуто без прийняття до виконання, оскільки встановлено порушення строку пред`явлення до виконання дубліката виконавчого листа (а.с. 31-32).
Червоноградський відділ державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом від 16.02.2023 № 6/68806978/8947 повідомив, що в ході проведення перевірки виконавчого провадження АСВП № 68806978 начальником відділу скасовано постанови в межах виконавчого провадження АСВП № 68806978, зокрема: - постанову про відкриття виконавчого провадження; - постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; - постанову про стягнення виконавчого збору; - постанову про арешт майна боржника; - постанову про арешт коштів боржника; - постанову про розшук майна боржника; - постанову про арешт коштів боржника (а.с. 33).
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 задоволено заяву Головного управління ДПС у Львівській області про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі № 380/9683/20 (а.с. 25-26).
Поновлено Головному управлінню ДПС у Львівській області строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа в адміністративній справі № 380/9683/20 за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів строком на три місяці, починаючи з дня набрання цією ухвалою законної сили.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2023 задоволено апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с. 27-28).
Скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 у справі № 380/9683/20 та ухвалено постанову, якою в задоволенні заяви Головного управління ДПС у Львівській області про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі №380/9683/20 відмовлено.
У постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2023 зазначено: «……….Аналізуючи наведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що визначальним фактором при прийнятті рішення про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання є обґрунтованість відповідної заяви та достатність наведених підстав для можливості суду зробити висновок про поважність пропуску такого строку.
Апеляційний суд зазначає, що в заяві Головного управління ДПС у Львівській області про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не наведено жодних причин пропуску цього строку, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язаних з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про поважність зазначених у заяві про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа причин, а саме, що виконавчий лист у справі №380/9683/20 втрачено діловодною службою, помилковими, оскільки з цієї підстави вже видавався (14.02.22) за заявою Головного управління ДПС у Львівській області дублікат виконавчого листа, який був повернутий стягувачу без прийняття до виконання 16.02.23 (а.с. 140).
Майже через 3 місяці (10.05.2023) Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа.
Причин, які унеможливили пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом трьох місяців після його повернення виконавчою службою, у заяві Головного управління ДПС у Львівській області не наведено, як і не встановлено таких судом першої інстанції……..»
23.07.2024 позивач звернувся до ГУ ДПС у Львівській області із заявою про зняття податкової застави.
Листом від 24.07.2024 № 22555/6/13-01-05 Головне управління ДПС у Львівській області повідомило, що згідно інформаційної бази даних АІС «Податковий блок» по ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) станом на 24.07.2024 рахується податкова заборгованість (а.с. 10-11). Податковим кодексом України визначені умови при яких майно платника податків звільняється з податкової застави.
У зв`язку із несписанням податкового боргу та незвільненням майна з податкової застави, позивач пред`явив цей позов.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми законодавства України та робить висновки по суті спору.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Закріплений у ч.1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Виключно законами України встановлюються, зокрема, податки і збори (п.1. ч.2 ст.92 Конституції України).
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі – ПК України).
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України передбачений обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п. 36.1, 36.2, 36.3 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
За приписами п. 54.1 ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Підпунктом а п.п 14.1.11 п. 14.1 ст.14 ПК України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема, заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.
Відповідно до п. 101.1 ст. 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
Згідно з п. 101.2.3 ст. 101 ПК України під терміном безнадійний розуміється податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу.
Пунктом 102.1 ст. 102 ПК України визначено строк давності 1095 календарних днів.
Так, згідно з п. 102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до п. 102.4 ст.102 ПК у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Отже, за кожним податком та збором у платника податку виникає безумовний податковий обов`язок сплатити суму такого податку чи збору в порядку і строки, визначені законом.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. У разі виникнення у платника податку податкового боргу платник зобов`язаний його сплатити, а у разі несплати - податковий обов`язок не є виконаним.
У такому разі контролюючий орган вживає заходів з метою погашення платником податку податкового боргу, до яких належать стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі (п. 95.1 ст. 95 ПК).
При цьому стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним.
У разі коли контролюючий орган ініціював до стягнення податковий борг до закінчення цього строку давності, цей податковий борг не підпадає під визначення безнадійного, що зазначене у п.п. 101.2.3 п. 101.2 ст. 101 ПК України (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом), тому у разі його стягнення за рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, строк його стягнення може встановлюватись тільки до повного погашення заборгованості або до визнання його безнадійним тільки у випадках, передбачених п.п 101.2.1, 101.2.2, 101.2.4, 101.2.5 п. 101.2 ст. 101 ПК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.09.2022 у справі № 160/10941/19, від 31.05.2022 у справі № 520/1039/2020, від 25.05.2022 у справі № 160/11297/20, від 19.05.2020 у справі № 826/8231/15.
Судом встановлено, що податковий борг у сумі 145861,83 грн стягнутий з ФОП ОСОБА_1 в судовому порядку, про що свідчить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.12.2020 у справі № 380/9683/20.
Разом з тим, в силу порушення строку пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, Головним управлінням ДПС у Львівській області не здійснені дії, направлені на примусове виконання рішення суду.
Більш того, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2023 скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 у справі № 380/9683/20, якою поновлено Головному управлінню ДПС у Львівській області строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа в адміністративній справі № 380/9683/20 та ухвалено постанову, якою в задоволенні заяви Головного управління ДПС у Львівській області про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі №380/9683/20 відмовлено. У постанові зокрема зазначено, що колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про поважність зазначених у заяві про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа причин, а саме, що виконавчий лист у справі №380/9683/20 втрачено діловодною службою, помилковими, оскільки з цієї підстави вже видавався (14.02.2022) за заявою Головного управління ДПС у Львівській області дублікат виконавчого листа, який виконавчою службою був повернутий стягувачу без прийняття до виконання 16.02.2023. Майже через 3 місяці (10.05.2023) Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа. Причин, які унеможливили пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом трьох місяців після його повернення виконавчою службою, у заяві Головного управління ДПС у Львівській області не наведено, як і не встановлено таких судом першої інстанції.
Таким чином, станом на момент звернення позивача до суду відсутній на примусовому виконанні виконавчий лист щодо примусового виконання рішення суду у справі №380/9683/20, а підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання визнані судом неповажними.
Отже, у даному випадку склалася така ситуація, що рішення суду фактично неможливо виконати, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання сплив, а суд визнав причини пропуску строку звернення до суду неповажними, однак податковий борг продовжує обліковуватися за позивачем, що породжує для позивача негативні наслідки.
Разом з тим, у зв`язку із неналежним виконанням ГУ ДПС у Львівській області своїх обов`язків, фізична особа не може нести негативні наслідки.
Суд зазначає, що податковим органом ініційовано до стягнення податковий борг в сумі 145861,83 грн до закінчення строку давності, однак не вчинено дій щодо його стягнення в порядку примусового виконання, визначеного Законом України «Про виконавче провадження», у зв`язку із пропуском строку звернення до стягнення зазначеної заборгованості та відмовою суду в поновлені строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Таким чином, ГУ ДПС у Львівській області не взмозі реалізувати стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 145861,83 грн до повного його погашення, однак зазначене не свідчить про те, що даний борг не може бути визнаний безнадійним, враховуючи факт неможливості реалізації виконавчого листа у справі № 380/9683/20, у зв`язку зі спливом строку пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання та відмовою суду визнати причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними.
Принцип правової визначеності є важливою складовою принципу верховенства права. У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення стабільного правового положення людини шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Принцип правової визначеності є різновидом загальних принципів права. Він знаходить своє відображення у джерелах права ЄС і застосовується у практиці ЄСПЛ, є спільним для правопорядків держав членів ЄС і набуває поширення у праві України. Порівняльний аналіз змісту принципу правової визначеності в європейському і національному праві сприятиме кращому розумінню його сутності й призначення у правовому регулюванні, а з`ясування вимог, які випливають з цього принципу, пошуку більш ефективних способів адаптації законодавства України до принципів права.
Як свідчить позиція ЄСПЛ у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.
Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Суд наголошує, що відсутність відповідного законодавчо встановленого механізму на окремий випадок (неможливість реалізації виконавчого листа, у зв`язку зі спливом строку пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання та відмовою суду визнати причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними), не може бути наслідком позбавлення права особи на визнання податкового боргу, стосовно якого минув строк давності, встановлений п. 102.4 ст.102 ПК України, безнадійним і його списанням контролюючим органом у спосіб та в порядку, встановленому підпунктом 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК України та Порядком №220.
Крім того, відсутність в Україні такого механізму не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.
При цьому, держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №819/1667/17, від 20.03.2018 у справі № 819/1249/17, від 10.09.2018 у справі № 819/1012/17 та від 17.09.2020 у справі № 826/10249/16.
Оскільки, саме держава не виконала свій обов`язок запровадити чітку процедуру дій, якщо не відбулося стягнення податкового боргу за рішенням суду, а дії вчиненні щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання визнані судом неповажними, що сприяло б юридичній визначеності у спірних правовідносинах, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.
При цьому, п.102.4 ст. 102 ПК України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню.
Крім того, суд зазначає, що податкове зобов`язання чи борг вважається узгодженим у порядку, визначеному ст. 56 та 57 ПК України (або після судового оскарження самого податкового повідомлення-рішення). Сам факт ухвалення рішення суду про стягнення вже узгодженої суми не перезапускає і не зміщує дату цієї узгодженості.
Судом встановлено, що у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 наявна заборгованість у сумі 145861,83 грн, а саме:
- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 9013,68 грн, яка виникла на підставі самостійно задекларованих зобов`язань відповідно до податкової декларації про майновий стан та доходи (для підприємців) № 9332822126 від 27.01.2020 (термін сплати до 20.02.2020);
- з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 751,14 грн, яка виникла на підставі самостійно задекларованих зобов`язань відповідно до податкової декларації про майновий стан та доходи (для підприємців) № 9332822126 від 27.01.2020 (термін сплати до 20.02.2020);
- з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів у розмірі 1317,01 грн, яка виникла на підставі: 1) декларації з акцизного податку № 9330346586 від 15.01.2020 на суму 326,95 грн (термін сплати 30.01.2020); 2) податкового повідомлення-рішення (форма Ш) № 0004785805 від 23.01.2020 на суму 42,14 грн та податкового повідомлення-рішення (форма Ш) № 0004775805 від 23.01.2020 на суму 14,92 грн (термін сплати 02.02.2020); 3) декларації з акцизного податку № 9028132582 від 18.02.2020 на суму 330,00 грн (термін сплати 01.03.2020); 4) декларації з акцизного податку № 9043281680 від 05.03.2020 на суму 303,00 грн (термін сплати 30.03.2020); 5) декларації з акцизного податку № 9072076373 від 07.04.2020 на суму 300,00 грн (термін сплати 30.04.2020);
- у зв`язку із застосуванням штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування норм регулювання обігу готівки у розмірі 93980,00 грн, яка виникла на підставі прийнятого податкового повідомлення рішення № 0051294001 від 12.11.2018;
- у зв`язку із застосуванням штрафних санкцій за порушення у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв і тютюну у розмірі 40800,00 грн, яка виникла на підставі: 1) податкового повідомлення-рішення № 0048774001 від 12.10.2018 на суму 17000,00 грн (термін сплати 13.11.2018); 2) податкового повідомлення-рішення № 0051284001 від 12.11.2018 на суму 17000,00 грн (термін сплати 02.01.2019); 3) податкового повідомлення-рішення № 0010884001 від 27.05.2019 на суму 6800,00 грн (термін сплати 02.01.2019).
Механізм списання безнадійного податкового боргу визначений Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28.07.2022 №220 (далі - Порядок №220).
Відповідно до пп. 5 п. 2 розділу II Порядку № 220 безнадійним податковим боргом є податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 глави 9 розділу II Кодексу, - станом на дату прийняття рішення керівником (його заступником або уповноваженою особою) територіального органу ДПС.
За приписами п. 3 розділу II Порядку №220 визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню, здійснюється територіальними органами ДПС на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС (ІКС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу для кожного з випадків, визначених пунктом 2 цього розділу.
Згідно з п. 1, 5, 6 розділу IIІ Порядку № 220 у випадках, передбачених підпунктами 1-5, 7, 8 пункту 2 розділу II цього Порядку, за результатами розгляду документів, необхідних для підтвердження безнадійності податкового боргу, керівник (його заступник або уповноважена особа) територіального органу ДПС за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком до цього Порядку. Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший - для платника податків, другий - для територіального органу ДПС. Неотриманий платником податків примірник рішення зберігається у територіальному органі ДПС. Структурний підрозділ територіального органу ДПС, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем кварталу. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІКС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.
Таким чином, зі змісту вищенаведених норм Порядку №220 слідує, що податковий борг платника, з дати виникнення якого за даними інформаційно-комунікаційних систем ДПС минуло 1095 календарних днів і який протягом 1095 календарних днів з дня його виникнення не був стягнутий (заявлений до стягнення) податковим органом, визнається безнадійним та підлягає списанню на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) територіального органу ДПС прийнятого за результатами розгляду документів, необхідних для підтвердження безнадійності податкового боргу. При цьому, звернення платника податків із письмовою заявою про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (пункт 2 розділу III Порядку №220). В усіх інших випадках розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.
Також, із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що у податкового органу існує право на стягнення, в тому числі і зарахування поточних платежів у рахунок погашення податкового боргу, протягом 1095 днів з наступного дня після настання певної події - неподання податкової декларації, звіту, та/або спливу граничного строку сплати грошових зобов`язань, а також після фактичного подання декларації, але не пізніше наступних 1095 днів з дня виникнення податкового боргу. За спливом даного строку податковий орган повинен визнавати не стягнений та не погашений податковий борг безнадійним і приймати рішення про його списання самостійно без жодної заяви платника.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування положень п. 101.5 ст. 101 ПК України у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 16.09.2022 у справі № 160/10941/19, від 30.05.2022 у справі № 520/1039/2022, від 08.04.2021 у справі № 812/1541/16, від 09.03.2021 у справі № 300/2353/19, від 23.12.2019 у справі № 813/3277/18, від 09.07.2019 у справі № 0240/2269/18-а, від 04.09.2018 у справі № 813/4430/16. У вказаних рішеннях Верховний Суд наголошує, що законодавством чітко визначено при наявності яких умов податковий орган повинен прийняти рішення про визнання заборгованості безнадійною і її списання. При цьому, законодавством передбачено, що податковий орган перевіряє наявність цих умов і за їх наявності приймає відповідне рішення про списання боргу. Водночас, не приймаючи рішення про списання безнадійного податкового боргу платника, з дати виникнення якого минуло 1095 днів, податковий орган діє всупереч вимогам Порядку № 577 (тепер – Порядок № 220), такі його дії/бездіяльність є протиправними.
Отже, правовою підставою, з наявністю якої ПК України та Порядок № 220 пов`язують визнання заборгованості безнадійною, є сплив відповідного строку давності встановленого п. 102.4 ст.102 ПК України.
Разом з тим, суд зазначає, що строк давності, встановлений п. 102.4 ст.102 ПК України, неодноразово зупинявся у період дії карантину та воєнного стану в Україні.
Верховний Суд у постанові від 26.09.2024 у справі № 160/1315/24 проаналізував перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо їх зупинення та дійшов до таких висновків.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 №533-IX (набрав чинності 18.03.2020) підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено, зокрема, пунктом 52-2, яким, серед іншого, встановлено, що на період з 18 березня по 31 травня 2020 зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
В подальшому процитована норма пункту 52-2 Підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України змінена Законом України від 13.05.2020 №591-IX, а саме: слова та цифри «по 31 травня 2020» замінено цифрами та словами «по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Разом з тим, до завершення карантину Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» неодноразово продовжувався та й триває станом на час розгляду справи.
З метою реалізації необхідних заходів щодо підтримки військових і правоохоронних підрозділів у відбитті збройного нападу російської федерації та забезпечення прав і обов`язків платників податків Верховна Рада прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» від 03.03.2022 №2118-IX, який набрав чинності 07.03.2022 (далі - Закон № 2118-IX).
Законом № 2118-IX підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 69, зокрема підпунктом 69.9 установлено, що для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
12.05.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2260-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» (набрав чинності 27.05.2022), яким зупинено дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України на період дії воєнного, надзвичайного стану, а також доповнено статтю 102 пунктом 102.9 такого змісту: « 102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу» від 03.11.2022 № 2719-ІХ (набрав чинності 25.11.2022) пункт 69.9 доповнено абзацом п`ятим, за змістом якого для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім, зокрема, строків здійснення заходів з погашення податкового боргу платників податків - суб`єктів господарювання, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 цього Кодексу.
В подальшому Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30.06.2023 № 3219-IX (набрав чинності 01.08.2023) пункт 102.9 статті 102 виключено, а пункт 69 підрозділу 10 доповнено підпунктом 69.40 такого змісту: «Тимчасово з 1 серпня 2023 контролюючі органи не здійснюють передбачені статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу заходи з погашення податкового боргу, що виник до 24 лютого 2022: 1) щодо платників податків - суб`єктів господарювання, податкова адреса яких станом на дату початку тимчасової окупації є тимчасово окуповані російською федерацією території України, - до останнього числа місяця, в якому була завершена тимчасова окупація, а у випадку зміни платником податків місцезнаходження на іншу територію України - до дати проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження; 2) щодо платників податків - суб`єктів господарювання, податкова адреса яких станом на дату початку бойових дій є території, на яких ведуться активні бойові дії, - до останнього числа місяця, в якому було завершено бойові дії на відповідних територіях, а у випадку зміни платником податків місцезнаходження на іншу територію України - до дати проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження; 3) щодо платників податків - суб`єктів господарювання, податкова адреса яких станом на дату початку можливих бойових дій є території можливих бойових дій, - до останнього числа місяця, в якому була припинена можливість бойових дій на відповідних територіях, а у випадку зміни платником податків місцезнаходження на іншу територію України - до дати проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження; 4) щодо платників податків - фізичних осіб (у тому числі осіб, які провадять незалежну професійну діяльність), місцем проживання яких є тимчасово окуповані Російською Федерацією території України або території, на яких ведуться активні бойові дії, або території можливих бойових дій, - до останнього числа місяця, в якому була завершена тимчасова окупація або завершені бойові дії, або припинена можливість бойових дій на відповідних територіях. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Дати завершення тимчасової окупації, завершення бойових дій та дати припинення можливості бойових дій визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Установити, що для платників податків, стосовно яких контролюючим органом не застосовуються заходи стягнення згідно з цим підпунктом, зупиняється перебіг строків давності, визначених пунктом 102.4 статті 102цьогоКодексу».
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (в тому числі й щодо строків здійснення заходів з погашення податкового боргу), зупинявся, а саме:
- з 18.03.2020 по 17.03.2022 - відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України для всіх платників податків;
- з 07.03.2022 по 24.11.2022 - відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України для всіх платників податків;
- з 17.03.2022 по 01.08.2023 - відповідно до пункту 102.9 статті 102 Кодексу, при цьому в період з 17.03.2022 по 27.05.2022 норма діяла без виключень, а з 27.05.2022 по 01.08.2023 - з виключеннями щодо випадків, передбачених ПК України.
У період з 24.11.2022 по 01.08.2023, з огляду на положення пп. 69.9 п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, перебіг строку здійснення заходів з погашення податкового боргу зупинявся для платників податків, які не мають можливості своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59 - 60, 87 - 101 Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно зі ст.116 Кодексу.
Поряд з наведеним, починаючи з 01.08.2023 зупиняється перебіг строків давності, визначених пунктом 102.4 статті 102 ПК України для груп платників з податковим боргом, який виник до 24.02.2022, зокрема щодо платників податків - фізичних осіб (у тому числі осіб, які провадять незалежну професійну діяльність), місцем проживання яких є тимчасово окуповані російською федерацією території України або території, на яких ведуться активні бойові дії, або території можливих бойових дій, - до останнього числа місяця, в якому була завершена тимчасова окупація або завершені бойові дії, або припинена можливість бойових дій на відповідних територіях.
Щодо аргументів податкового органу про зупинення строку давності для спірних правовідносин у період з 24.11.2022 по 01.08.2023, то такі, на думку суду, є безпідставними, оскільки, як зазначено Верховним Судом, у період з 24.11.2022 по 01.08.2023, з огляду на положення підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, перебіг строку здійснення заходів з погашення податкового боргу зупинявся лише для платників податків, які не мають можливості своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59-60, 87-101 Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 Кодексу.
Разом з тим, Головним управлінням ДПС у Львівській області не доведено, що позивач відноситься до категорії саме таких платників податків.
Враховуючи вказане вище правове регулювання щодо зупинення строків давності, визначених п. 102.4 ст. 102 ПК України та беручи до уваги обставини справи, суд констатує, що в контексті спірних правовідносин перебіг строку давності для здійснення заходів відповідачем з погашення податкового боргу позивача зупинявся у період з 18.03.2020 по 24.11.2022 (включно). З 25.11.2022 такий строк відновився і більше не зупинявся.
Враховуючи наведені обставини, суд зазначає, що на момент звернення до суду (05.11.2024) податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, з військового збору та з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, не підпадав під ознаку безнадійного, оскільки 1095 денний строк, визначений у ст.102 ПК України, не сплинув, що свідчить про відсутність підстав для визнання означеного боргу «безнадійним», у той же час податковий борг зі штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування норм регулювання обігу готівки та штрафних санкцій за порушення у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв і тютюну підпадає під ознаку безнадійного, у зв`язку із тим, що 1095 денний строк, визначений у ст. 102 ПК України сплинув, що зумовлює визнання означеного боргу «безнадійним».
Отже, на момент звернення до суду (05.11.2024) не вся сума (145861,83 грн) податкового боргу підпадала під безнадійний і підлягала списанню, проте станом на 30.06.2026 вся сума податкового боргу підпадає під безнадійну, оскільки 1095 денний строк, визначений у ст. 102 ПК України, сплинув стосовно всіх наявних податків, що зумовлює визнання загального боргу «безнадійним».
Щодо спливу строку 1095 календарних днів станом на 30.06.2026 в розрізі сум податкового боргу позивача, що виник у період з 13.11.2018 по 30.04.2020 та обліковувався за позивачем, суд встановив таке:
- щодо суми 751,14 грн з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, нараховано 20.02.2020 згідно податкової декларації про майновий стан і доходи (для підприємців) № 9332822126 від 27.01.2020, термін сплати 20.02.2020 - минуло 1340 календарних днів (з 21.02.2020 по 17.03.2020 - 26 календарних днів, з 25.11.2022 по 05.11.2024 (день направлення позову до суду) - 712 календарних днів, і з 06.11.2024 по 30.06.2026 - 602 календарних днів);
- щодо суми 9013,68 грн з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, нараховано 20.02.2020 згідно податкової декларації про майновий стан і доходи (для підприємців) № 9332822126 від 27.01.2020, термін сплати 20.02.2020 - минуло 1340 календарних днів (з 21.02.2020 по 17.03.2020 - 26 календарних днів, з 25.11.2022 по 05.11.2024 (день направлення позову до суду) - 712 календарних днів, і з 06.11.2024 по 30.06.2026 - 602 календарних днів);
- щодо суми 326,95 грн з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, нараховано 30.01.2020 згідно декларації акцизного податку № 9330346586 від 15.01.2020, термін сплати 30.01.2020 - минуло 1361 календарних днів (з 31.01.2020 по 17.03.2020 - 47 календарних днів, з 25.11.2022 по 05.11.2024 (день направлення позову до суду) - 712 календарних днів, і з 06.11.2024 по 30.06.2026 - 602 календарних днів);
- щодо суми 42,14 грн донараховано 02.02.2020 штрафні санкції з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на підставі податкового повідомлення-рішення (форма «Ш») № 0004785805 вiд 23.01.2020, термін сплати 02.02.2020 - минуло 1358 календарних днів (з 03.02.2020 по 17.03.2020 - 44 календарних днів, з 25.11.2022 по 05.11.2024 (день направлення позову до суду) - 712 календарних днів, і з 06.11.2024 по 30.06.2026 - 602 календарних днів);
- щодо суми 14,92 грн донараховано 02.02.2020 штрафні санкції з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на підставі податкового повідомлення-рішення (форма «Ш») № 0004775805 вiд 23.01.2020, термін сплати 02.02.2020 - минуло 1358 календарних днів (з 03.02.2020 по 17.03.2020 – 44 календарних днів, з 25.11.2022 по 05.11.2024 (день направлення позову до суду) - 712 календарних днів, і з 06.11.2024 по 30.06.2026 - 602 календарних днів);
- щодо суми 330,00 грн з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, нараховано 01.03.2020 згідно декларації акцизного податку № 9028132582 від 18.02.2020, термін сплати 01.03.2020 - минуло 1330 календарних днів (з 02.03.2020 по 17.03.2020 - 16 календарних днів, з 25.11.2022 по 05.11.2024 (день направлення позову до суду) - 712 календарних днів, і з 06.11.2024 по 30.06.2026 - 602 календарних днів);
- щодо суми 303,00 грн з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, нараховано 30.03.2020 згідно декларації акцизного податку № 9043281680 від 05.03.2020, термін сплати 30.03.2020 - минуло 1314 календарних днів (з 25.11.2022 по 05.11.2024 (день направлення позову до суду) - 712 календарних днів, і з 06.11.2024 по 30.06.2026 - 602 календарних днів);
- щодо суми 300,00 грн з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, нараховано 30.04.2020 згідно декларації акцизного податку № 9072076373 від 07.04.2020, термін сплати 30.04.2020 - минуло 1314 календарних днів (з 25.11.2022 по 05.11.2024 (день направлення позову до суду) - 712 календарних днів, і з 06.11.2024 по 30.06.2026 - 602 календарних днів);
- щодо суми 93980,00 грн донараховано 02.01.2019 штрафні санкції за порушення законодавства про патентування норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на підставі рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій (форма «С») №0051294001 від 12.11.2018, термін сплати 02.01.2019 - минуло 1754 календарних днів (з 03.01.2019 по 17.03.2020 – 440 календарних днів, з 25.11.2022 по 05.11.2024 (день направлення позову до суду) - 712 календарних днів, і з 06.11.2024 по 30.06.2026 - 602 календарних днів);
- щодо суми 17000,00 грн донараховано 13.11.2018 штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну на підставі податкового повідомлення-рішення (форма «ПС») № 0048774001 від 12.10.2018, термін сплати 13.11.2018 - минуло 1804 календарних днів (з 14.11.2018 по 17.03.2020 - 490 календарних днів, з 25.11.2022 по 05.11.2024 (день направлення позову до суду) - 712 календарних днів, і з 06.11.2024 по 30.06.2026 - 602 календарних днів);
- щодо суми 17000,00 грн донараховано 02.01.2019 штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну на підставі податкового повідомлення-рішення (форма «ПС») № 0051284001 від 12.11.2018, термін сплати 02.01.2019 - минуло 1754 календарних днів (з 03.01.2019 по 17.03.2020 – 440 календарних днів, з 25.11.2022 по 05.11.2024 (день направлення позову до суду) - 712 календарних днів, і з 06.11.2024 по 30.06.2026 - 602 календарних днів);
- щодо суми 6800,00 грн донараховано 02.01.2019 штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну на підставі податкового повідомлення-рішення (форма «ПС») № 0010884001 від 27.05.2019, термін сплати 02.01.2019 - минуло 1754 календарних днів (з 03.01.2019 по 17.03.2020 – 440 календарних днів, з 25.11.2022 по 05.11.2024 (день направлення позову до суду) - 712 календарних днів, і з 06.11.2024 по 30.06.2026 - 602 календарних днів).
Відтак, з урахуванням періоду зупинення строку давності (з 18.03.2020 по 24.11.2022 включно), станом на 30.06.2026, строк у 1095 календарних днів, що визначений пунктом 102.4 статті 102 ПК України, минув відносно податкового боргу позивача (з податку на доходи фізичних осіб, з військового збору, з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування норм регулювання обігу готівки, штрафних санкцій за порушення у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв і тютюну), що виник у період з 13.11.2018 по 30.04.2020 (включно) на загальну суму 145861,83 грн.
Податковим органом не надано докази, які свідчать про вчинення дій передбачених ПК України, а саме списання безнадійного податкового боргу, а тому бездіяльність Головного управління ДПС у Львівській області носить триваючий характер.
Як підтверджується матеріалами справи, спроби контролюючого органу щодо примусового стягнення зазначеної заборгованості у судовому порядку не мали позитивного результату, оскільки на момент звернення до суду відсутній на примусовому виконанні виконавчий лист щодо примусового виконання рішення суду у справі № 380/9683/20, а підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання визнані судом неповажними, а тому фактично рішення суду неможливо виконати, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання сплив, а суд визнав причини пропуску строку звернення до суду неповажними.
Станом на 30.06.2026 відповідачем не надано, а судом не виявлено, жодних судових рішень, які б підтверджували правомірність стягнення вказаного податкового боргу або переривали перебіг строку давності, встановленого статтею 102 ПК України.
Суд акцентує на тому, що контролюючий орган має право ініціювати стягнення коштів виключно у межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 2а-2002/12/1370 та від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16.
Суд зазначає, що в даному випадку складаються обставини, які унеможливлюють подальше стягнення заборгованості на підставі рішення суду у справі № 380/9683/20, а ініціювання нового судового стягнення неможливе, оскільки минув період 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.
Відповідно до п. 101.5. ст. 101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Як зазначалося судом, відповідно до п. 3 розділу ІІ Порядку № 220 визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню, здійснюється територіальними органами ДПС на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС (далі - ІКС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу для кожного з випадків, визначених пунктом 2 цього розділу.
Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку № 220 встановлено, що у випадках, передбачених підпунктами 1-5, 7, 8 пункту 2 розділу II цього Порядку, за результатами розгляду документів, необхідних для підтвердження безнадійності податкового боргу, керівник (його заступник або уповноважена особа) територіального органу ДПС за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком до цього Порядку.
Отже, наведеними вище нормами податкового законодавства встановлено обов`язок органу доходів і зборів прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу у разі виникнення такого.
Таким чином, зі змісту зазначених вище норм ПК України і Порядку № 220 вбачається, що списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
Суд вкотре наголошує, що звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин) (підпункт 6 пункту 2 розділу ІІ Порядку № 220). В усіх інших випадках розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.
Отже, зі спливом встановленого строку (1095 днів) податковий орган повинен визнавати нестягнений та непогашений податковий борг безнадійним і приймати рішення про його списання самостійно.
Верховний Суд у рішенні від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16 зазначив, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд вважає, що податковий борг позивача у сумі 145861,83 грн, станом на 30.06.2026 є податковим боргом, стосовно якого минув строк давності, встановлений п. 102.4 ст.102 ПК України, а дії щодо його стягнення не привели до повного погашення податкового боргу. Тобто, такий є безнадійним податковим боргом, який підлягав списанню контролюючим органом у спосіб та в порядку, встановленому пп. 101.2.3 п. 101.2 ст. 101 ПК України та Порядком №220.
Щодо вимоги зобов`язального характеру, суд враховує наступне.
Пунктом 4 ч.1 ст. 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав може здійснюватись шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч. 4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Позиція Верховного Суду щодо застосування ч. 4 ст. 245 КАС України в частині можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, висловлена у постановах від 04.09.2021 у справі № 320/5007/20, від 14.09.2021 у справі № 320/5007/20, від 23.12.2021 у справі № 480/4737/19 та від 13.10.2022 у справі № 380/13558/21.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Поряд з цим, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту чи вчинити певні дії не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду від 11.09.2019 у справі № 819/570/18 зазначив, що «…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку».
Враховуючи викладене, суд вважає, що зобов`язання відповідача прийняти рішення про списання безнадійного боргу буде ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин та виключатиме подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 300/2353/19.
При цьому суд враховує, що таке зобов`язання не буде вважатись втручанням у дискреційні повноваження Головного управління ДПС у Львівській області, оскільки, як зазначалось вище, повноваження податкового органу щодо прийняття рішення про списання безнадійного податкового боргу за заявлених обставин не є дискреційними, так як не містять альтернативи прийняття іншого рішення, окрім рішення про визнання боргу безнадійним та його списання.
Відтак, із урахуванням того, що у процесі судового розгляду встановлена протиправна бездіяльність відповідача в частині неприйняття рішення про списання безнадійного податкового боргу у розмірі 145861,83 грн, та з метою обрання ефективного способу захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ДПС у Львівській області прийняти рішення про списання вказаної суми безнадійного податкового боргу.
Суд наголошує, що такий спосіб захисту є відновлювальним за своєю суттю, оскільки усуває стан правової невизначеності платника податків щодо заборгованості, яку держава втратила право стягувати у примусовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ст.3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.
Також слід зазначити, що за приписами ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) у справі «Чуйкіна проти України» констатував: «п.50. суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18).
Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог п.1 ст.6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п.1 ст.6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
На підставі аналізу наведених вище норм, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у даній частині вимог шляхом:
- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення про списання безнадійного податкового боргу позивача у загальному розмірі 145861,83 гривень, який виник у період з 13.11.2018 по 30.04.2020 (включно) за платежами: - «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» в сумі 751,14 гривень; - «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» в сумі 9013,68 гривень; - «акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» в сумі 1317,01 гривень; - «штрафні санкції за порушення законодавства про патентування норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в сумі 93980,00 гривень; - адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну» в сумі 40800,00 гривень, стосовно якого минув строк давності, встановлений п. 102.4 ст. 102 ПК України, станом на 30.06.2026;
- зобов`язання відповідача прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу позивача у розмірі 145861,83 гривень, який виник у період з 13.11.2018 по 30.04.2020 (включно) за платежами: - «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» в сумі 751,14 гривень; - «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» в сумі 9013,68 гривень; - «акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» в сумі 1317,01 гривень; - «штрафні санкції за порушення законодавства про патентування норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в сумі 93980,00 гривень; - адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну» в сумі 40800,00 гривень, стосовно якого минув строк давності, встановлений п. 102.4 ст. 102 ПК України, станом на 30.06.2026.
Щодо вимоги про скасування податкової застави, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 88.1.-88.2. ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Пунктом 93.1. ст. 93 ПК України визначено, що майно платника податків звільняється з податкової застави з дня:
- отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку (п.п. 93.1.1.);
- визнання податкового боргу безнадійним (п.п. 93.1.2.);
- набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства (п.п. 93.1.3.);
- отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання (п.п. 93.1.4.);
- отримання платником податків згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 цього Кодексу (п.п. 93.1.6.).
Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті (п. 93.2. ст. 93 ПК України).
Суд зазначає, що позивачем не надано суду докази перебування транспортного засобу - VOLKSWAGEN GOLF 2001 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , номерний знак: НОМЕР_2 у податковій заставі, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог у даній частині.
Більш того, у разі вчинення дій щодо списання безнадійного боргу, податковий орган у сили вимог ПК України зобов`язаний вчинити дії щодо звільнення майна з податкової застави.
Також суд наголошує, що ця вимога є передчасною та спрямованою на майбутнє. Захист прав позивачів на майбутнє не передбачений нормами КАС України.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання заборгованості безнадійною та скасування податкової застави підлягають частковому задоволенню, враховуючи положення п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 1458,62 грн та за вимогу немайнового характеру в сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією ID № 4490-9033-9357-9540 від 20.11.2024, на суму 2669,82 грн.
Судом під час розгляду справи задоволено позовну вимогу майнового характеру, а у вимозі немайнового характеру відмовлено. Таким чином, судовий збір відповідно до ст.139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 1458,62 грн.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання заборгованості безнадійною та скасування податкової застави задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Львівській області щодо неприйняття рішення про списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 у загальному розмірі 145861,83 гривень, який виник у період з 13.11.2018 до 30.04.2020 (включно) за платежами: - «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» в сумі 751,14 гривень; - «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» в сумі 9013,68 гривень; - «акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» в сумі 1317,01 гривень; - «штрафні санкції за порушення законодавства про патентування норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в сумі 93980,00 гривень; - «адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну» в сумі 40800,00 гривень, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, станом на 30.06.2026.
3. Зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у розмірі 145861,83 гривень, який виник у період з 13.11.2018 по 30.04.2020 (включно) за платежами: - «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» в сумі 751,14 гривень; - «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» в сумі 9013,68 гривень; - «акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» в сумі 1317,01 гривень; - «штрафні санкції за порушення законодавства про патентування норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в сумі 93980,00 гривень; - «адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну» в сумі 40800,00 гривень, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, станом на 30.06.2026.
4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1458 (одна тисяча чотириста п`ятдесят вісім) гривень 62 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач – Головне управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79026; ЄДРПОУ 43968090).

Суддя | Андрусів Уляна Богданівна