ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2026 року | справа № 380/4509/26
місто Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії
у с т а н о в и в:
І. Стислий виклад позицій учасників справи
до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 до Військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , у якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1млн. гривень, передбаченої абз.4 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень, передбачену абз.4 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 у період з 28.09.2021 по 01.04.2025 проходив військову службу у Збройних Силах України. Згідно з Витягом з послужного списку, наданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 25.03.2025 року №656, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 у період з 23.02.2022 по 25.03.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України перебуваючи у Харківській області н.п.Хотімля, н.п.Западне; Донецькій області н.п.Костянтинівка. Крім цього у віці до 25 років уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2025 позивач звільнений з військової служби через сімейні обставини з урахуванням п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами. Позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про виплату одноразової грошової винагороди за проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 (один) млн. гривень. Листом-відповіддю відповідача позивачу відмовлено у здійсненні зазначеної виплати у зв`язку з тим, що контракт про проходження військової служби він уклав 28.09.2021, тобто до введення воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64. Позивач вважає таке рішення Комісії протиправним, формальним та дискримінаційним, оскільки він у повному обсязі відповідає встановленим віковим критеріям (до 25 років на момент прийняття на військову службу за контрактом) та вимогам щодо тривалості участі у бойових діях у період воєнного стану (понад 6 місяців), у зв`язку з чим звернувся за судовим захистом. Просить позов задовольнити повністю.
02.04.2026 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечує. Відзив обґрунтований тим, що аналізуючи норму Постанови №153, а саме пункту 4, можна дійти висновку, визначальними критеріями щодо кола військовослужбовців, яких стосується п.4 Постанови №153 є наступні умови: військовослужбовці мають відноситися до категорії осіб рядового, сержантського та старшинського складу; особи до набрання чинності Постановою (тобто станом на 13.02.2025) були прийняті або призвані на військову службу під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-IX; військовослужбовці мають проходити дійсну військову службу станом на дату набрання чинності Постановою №153; військовослужбовці брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення бойових дій строком, що становить не менше 6 місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025). Отже, дата прийняття особи на військову службу або укладення контракту в сукупністю з наявністю інших обов`язкових умов є юридичними фактами, які підлягають встановленню під час прийняття рішення щодо виплати Винагороди. Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 уклав з Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_1 , контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України 28.09.2021. Із системного аналізу Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008, (в редакціях, чинних на час підписання Позивачем контракту) вбачається, що залежно від виду військової служби, громадяни України призиваються на строкову військову службу чи на військову служби за призовом під час мобілізації або ж приймаються на військову службу за контрактом.
27.04.2026 від представника позивача до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду.
28.04.2026 від представника позивача до суду надійшла заява про відкликання заяви про залишення позову без розгляду.
ІІ. Рух справи
Ухвалою від 18.03.2026 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.
Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.
ІІІ. Фактичні обставини справи
ОСОБА_1 уклав з Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_1 , контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України 28.09.2021. 
ОСОБА_1 у період з 28.09.2021 року по 01.04.2025 проходив військову службу у Збройних Силах України.
Згідно з Витягом з послужного списку, наданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 та Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 25.03.2025 року №656, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 у період з 23.02.2022 по 25.03.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України перебуваючи у Харківській області: н.п.Хотімля, н.п.Западне; Донецькій області: н.п.Костянтинівка. 
При виключенні зі списків особового складу частини відповідач таку виплату не здійснив, що підтверджується Довідкою про заробітну плату, грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором від 20.02.2026 року №107, наданої Військовою частиною НОМЕР_1 на адвокатський запит. 
Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив грошової винагороди, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
IV. Позиція суду
Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.
Частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
У подальшому, Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом частин першої, третьої статті 1 згаданого Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними згаданим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 14 ст. 2 Закону №2232-XII).
Відповідно до частини першої статті 4 Закону 2232-ХІІ, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно з частиною першою статті 9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2 ст.9 Закону №2011-XII).
Частина четверта статті 9 Закону №2011-XII визначає, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі - Постанова №153).
Пунктом 3 цієї Постанови установлено, що учасникам експериментального проекту є, зокрема: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Відповідно до пункту 4 Постанови №153 установлено, що:
- громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та: були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу; проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»; проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є право позивача на отримання грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Враховуючи зміст згаданих правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує висновок, що абзац 2 пункту 4 Постанови №153 пов`язує право на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах із сукупністю таких юридичних фактів: належність військовослужбовця до осіб рядового, сержантського або старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань або правоохоронних органів спеціального призначення; вік до 25 років на момент прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану; проходження військової служби станом на дату набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025); безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій; відсутність випадків притягнення до кримінальної відповідальності, дворазового або більшого притягнення до адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення чи дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії яких не закінчився.
При цьому, розмір виплати залежить від тривалості безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій станом на 13.02.2025.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 уклав з Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_1 , контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України 28.09.2021. 
ОСОБА_1 у період з 28.09.2021 по 01.04.2025 проходив військову службу у Збройних Силах України.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 656 від 25.03.2025, під час військового стану позивач дійсно в період з 23.02.2022 по 03.03.2022; з 19.05.2022 по 07.12.2022; з 15.12.2022 по 17.03.2023; 3 01.04.2023 по 06.07.2023; 3 29.09.2023 по 08.12.2023; 3 20.12.2023 по 17.01.2024; 3 31.01.2024 по 11.06.2024; 3 12.06.2024 по 14.09.2024; 3 16.10.2024 по 11.01.2025; 3 30.01.2025 по 25.03.2025 брав (брала) участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у Харківській області: н.п. Хотімля, н.п. Западне; Донецькій області: н.п. Костянтинівка.
Станом на 13.02.2025, тобто на дату набрання чинності Постановою №153 позивач продовжував проходити військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що позивач не підпадає під дію абзацу 2 пункту 4 Постанови №153 на тій лише підставі, що контракт про проходження військової служби укладений ним 29.07.2019, тобто до запровадження в Україні воєнного стану. Положення абзацу 2 пункту 4 Постанови №153 пов`язує право на отримання винагороди із сукупністю установлених цією нормою юридичних фактів, серед яких визначальними є вік військовослужбовця на момент прийняття або призову на військову службу (до 25 років), факт проходження ним військової служби станом на дату набрання чинності Постановою №153 та тривалість безпосередньої участі у бойових діях.
Згідно з пунктом 2 частини восьмої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» строк контракту, який закінчується в особливий період, продовжується до його закінчення. У зв`язку із запровадженням з 24.02.2022 в Україні воєнного стану строк дії контракту позивача продовжено до закінчення особливого періоду.
Системне тлумачення абзацу 2 пункту 4 Постанови №153 у взаємозв`язку з частиною восьмої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дає підстави для висновку, що військовослужбовець, який на момент прийняття на військову службу не досяг 25-річного віку, продовжує проходити військову службу станом на 13.02.2025 на підставі контракту, дія якого продовжена у зв`язку із запровадженням воєнного стану, та брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, не позбавляється можливості претендувати на винагороду на тій лише підставі, що первинне підписання контракту відбулося до 24.02.2022.
Інше тлумачення абзацу 2 пункту 4 Постанови №153 ставило б у нерівне правове становище військовослужбовців, які на момент прийняття на військову службу не досягли 25-річного віку, продовжують проходити військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях, виключно за критерієм дати первинного підписання контракту, що не відповідає меті прийняття Постанови №153, спрямованої на підвищення мотивації до проходження військової служби окремими категоріями громадян України під час воєнного стану.
Посилання відповідача на лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України є безпідставним, оскільки такі листи не є актами нормативного характеру, а їх зміст не може звужувати коло осіб, що мають право на одноразову грошову винагороду відповідно до п.4 Постанови №153, порівняно з обсягом, визначеним самою Постановою №153.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 656 від 25.03.2025, під час військового стану позивач дійсно в період з 23.02.2022 по 03.03.2022; з 19.05.2022 по 07.12.2022; з 15.12.2022 по 17.03.2023; 3 01.04.2023 по 06.07.2023; 3 29.09.2023 по 08.12.2023; 3 20.12.2023 по 17.01.2024; 3 31.01.2024 по 11.06.2024; 3 12.06.2024 по 14.09.2024; 3 16.10.2024 по 11.01.2025; 3 30.01.2025 по 25.03.2025 брав (брала) участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у Харківській області: н.п. Хотімля, н.п. Западне; Донецькій області: н.п. Костянтинівка.
Тривалість безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій станом на 13.02.2025 досягає шестимісячного строку, встановленого абзацом 2 пункту 4 Постанови №153 для виплати винагороди у розмірі 1 млн. гривень.
Відтак, бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої абз.4 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» є протиправною.
Водночас, як зазначає відповідач, Військова частина, встановивши, що позивач не відповідає одній із вимог (щодо періоду прийняття на військову службу) не здійснювала щодо позивача підрахунок кількості днів безпосередньої участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, збір і документальне підтвердження інформації щодо інших обставин, необхідних для оформлення Довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення бойових дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин за формою, визначеною окремим дорученням Міністра оборони України № 5601/уд від 26.09.2025 (або, раніше, окремим доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 №999/уд).
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
При цьому, на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
З огляду на наведене та зважаючи на те, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення (вчинення дій) суб`єктом владних повноважень, порушене право позивача у спірному випадку підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача вирішити питання про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», з урахуванням висновків суду.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
V. Судові витрати
Судові витрати між сторонами не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд
в и р і ш и в:
позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» та прийняти, в установленому порядку, відповідне рішення, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.
Судові витрати між сторонами не розподіляються.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович