КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2026 року м. Київ №320/57228/25
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, Оболонської в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, Оболонської в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, у якому просить суд : 
- визнати протиправним та скасувати Рішення комісії з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва № 9/2025/6 від 25.09.2025 року;
- зобов?язати Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та Оболонську районну в місті Києві державну адміністрацію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.08.2025 року, з урахуванням висновків суду, наведених в мотивувальній частині судового рішення.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки при його прийнятті Відповідачем-1 не було належним чином враховано подані позивачем документи, які підтверджують його участь в антитерористичній операції та виконання бойових завдань. Зокрема, позивач посилається на довідку про участь в АТО №1208 від 11.03.2020 року, довідку №172/0216 від 29.02.2016 року, лист Штабу АТЦ при СБУ від 26.08.2020 року та витяг з наказу АТЦ при СБУ від 08.02.2016 року №5 дск. На думку позивача, відмова у призначенні грошової компенсації з посиланням на невідповідність окремих поданих документів вимогам Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 №280, є проявом надмірного формалізму, оскільки подані документи в сукупності підтверджують факт його участі в АТО. При цьому оскаржуване рішення, як зазначає позивач, не містить належного обґрунтування причин неврахування наданих доказів та не містить конкретного правового обґрунтування їх невідповідності встановленим вимогам. Крім того, позивач вважає протиправним застосування до нього положень підпункту 7 пункту 13 Порядку, відповідно до якого у призначенні компенсації відмовляється внутрішньо переміщеній особі, яка не перебуває на квартирному обліку або перебуває на такому обліку після 01.06.2024. Позивач посилається на те, що він перебуває на квартирному обліку з 28.07.2025, а неможливість стати на такий облік раніше була зумовлена проходженням військової служби та виконанням бойових завдань. У зв`язку з цим позивач вважає зазначене обмеження таким, що не відповідає статтям 46, 47 Конституції України, порушує його право на соціальний захист та право на житло, а тому просить суд застосувати положення Конституції України як норми прямої дії та скасувати оскаржуване рішення.
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Відповідач, Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що за результатами розгляду заяви позивача від 21.08.2025 Комісією встановлено, що надана ним довідка про участь в антитерористичній операції від 11.03.2020 №1208 не відповідає формі, визначеній постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, у зв`язку з чим не може бути врахована як належне документальне підтвердження безпосередньої участі в АТО. Також, відповідач посилається на те, що відповідно до пункту 2 Порядку №280 право на отримання грошової компенсації мають, зокрема, внутрішньо переміщені особи, які перебувають на квартирному обліку станом на 01.06.2024. Водночас, позивач був взятий на квартирний облік лише 28.07.2025. З огляду на наведене відповідач вважає, що наявні передбачені Порядком №280 підстави для відмови у призначенні грошової компенсації, а тому рішення Комісії від 25.09.2025 №9/2025/6 є законним та обґрунтованим. Відповідач також зазначає, що Комісія діяла в межах наданих їй повноважень, оскільки пунктом 5 Порядку №280 до її повноважень віднесено прийняття рішень про призначення або відмову у призначенні грошової компенсації. У зв`язку із викладеним відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивач, не погоджуючись з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, надіслав відповідь на відзив, у якій зазначає про те, що він не погоджується з доводами щодо невідповідності довідки про участь в АТО №1208 від 11.03.2020 встановленій формі та зазначає, що відповідач не навів конкретних обґрунтувань, у чому саме полягає така невідповідність. На думку позивача, зазначена довідка містить відомості про період виконання бойових завдань, особу, її посаду та орган, який видав документ, а тому підтверджує факт його участі в АТО. Також позивач наголошує, що відповідач у відзиві не спростував подані ним інші документи, які підтверджують участь в АТО, зокрема довідку №172/0216 від 29.02.2016 року, лист Штабу АТЦ при СБУ від 26.08.2020 року та витяг з наказу АТЦ при СБУ від 08.02.2016 року №5 дск. Щодо постановки на квартирний облік позивач зазначає, що причини його постановки на облік після 01.06.2024 були детально викладені у позовній заяві та пов`язані, зокрема, з проходженням військової служби і виконанням бойових завдань. Позивач вважає положення підпункту 7 пункту 13 Порядку №280 дискримінаційними, оскільки вони обмежують право внутрішньо переміщених осіб, які беруть участь у захисті України, на отримання грошової компенсації за житло. Позивач також зазначає, що Відповідач-1 у відзиві не навів заперечень щодо цих доводів та не спростував обставин, викладених у позовній заяві. У зв`язку з цим позивач просить врахувати наведені обставини, застосувати положення частини четвертої статті 159 КАС України та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29 березня 2017 року №9946.
У зв`язку зі зміною місця проживання статус внутрішньо переміщеної особи позивача підтверджується також довідкою від 16 липня 2025 року №3005-7002265386, відповідно до якої його взято на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом також встановлено, що позивач має статус учасника антитерористичної операції та відповідні обставини підтверджуються документами, наданими ним до органу соціального захисту, а саме: довідкою про участь особи в антитерористичній операції №1208 від 11 березня 2020 року, Довідкою №172/0216 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 29 лютого 2016 року, листом Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 26 серпня 2020 року №33/7-5170 та витягом з наказу Антитерористичного центру при СБ України від 08 лютого 2016 року №5 дск «Про залучення до проведення антитерористичної операції». 
Зокрема, відповідно до довідки про участь особи в антитерористичній операції №1208 від 11 березня 2020 року, позивач у період з 01 січня 2015 року по 18 квітня 2015 року виконував бойові завдання антитерористичної операції в районі с. Піски Ясинуватського району Донецької області. 
З наданої позивачем довідки №172/0216 від 29 лютого 2016 року вбачається його безпосередня участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та захисті незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України. 
Крім того, згідно з листом Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 26 серпня 2020 року №33/7-5170 та витягом з наказу Антитерористичного центру при СБ України від 08 лютого 2016 року №5 дск підтверджуються відомості щодо залучення позивача до проведення антитерористичної операції. 
Відповідно до довідки Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації №408 від 29 липня 2025 року позивач перебуває на квартирному обліку у складі сім`ї з однієї особи з 28 квітня 2025 року.
Підставою для взяття позивача на квартирний облік було Розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 липня 2025 року №499, яким відповідне питання було вирішено.
21 серпня 2025 року позивач звернувся до Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 року №280.
До заяви позивачем було додано документи на підтвердження обставин, необхідних для вирішення питання про призначення грошової компенсації, зокрема документи, що підтверджують його статус внутрішньо переміщеної особи, участь в антитерористичній операції та перебування на квартирному обліку. 
За результатами розгляду заяви позивача від 21 серпня 2025 року комісією з питань призначення виплат грошової компенсації членам сімей загиблих, осіб з інвалідністю та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Оболонському районі міста Києва прийнято рішення №9/2025/6 від 25 вересня 2025 року.
Зазначеним рішенням позивачу відмовлено у призначенні грошової компенсації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 року №280.
Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, підставами для відмови комісією визначено, зокрема, те, що подана позивачем Довідка про участь особи в антитерористичній операції №1208 від 11 березня 2020 року, на думку комісії, не відповідає вимогам відповідного Порядку, а також те, що позивач не перебував на квартирному обліку або перебував на такому обліку після 01 червня 2024 року.
Не погоджуючись із рішенням комісії №9/2025/6 від 25 вересня 2025 року, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними, тощо.
Згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.93 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Пунктом 14 статті 12 Закону №3551-XII передбачено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: зокрема першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. Причому там же зазначено, що учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.
В статті 1 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) зазначено, що відповідно до Конституції України громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.
Згідно ст.48-1 ЖК України порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.93 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Пунктом 14 статті 12 Закону №3551-XII передбачено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: зокрема першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. Причому там же зазначено, що учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.
В статті 1 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) зазначено, що відповідно до Конституції України громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.
Згідно зі ст.48-1 ЖК України порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII, цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Частиною 1 ст. 1 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
Відповідно ч. 2 ст. 1 Закону № 1706-VII, адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
Частинами 1-4 ст. 4 Закону № 1706-VII визначено що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну. Заява подається внутрішньо переміщеною особою, у тому числі неповнолітніми дітьми, особисто, а малолітніми дітьми, недієздатними особами або особами, дієздатність яких обмежено, - через законного представника (далі - заявник). Заява підписується заявником або особою, зазначеною в абзацах другому - четвертому цієї частини, яка дає згоду на обробку, використання, зберігання його персональних даних та персональних даних особи, від імені якої подається заява.
Відповідно ст. 4(1) Закону № 1706-VII Єдина інформаційна база даних про внутрішньо переміщених осіб створюється з метою обліку таких осіб. Порядок створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб визначається Кабінетом Міністрів України. Центральний орган виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну, є відповідальним за забезпечення формування та ведення Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до п. 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі Порядок № 509), цей Порядок регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка). Довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Відповідно до п. 6 Порядку № 509, у день подання заяви про взяття на облік, крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 4 цього Порядку, безоплатно видається довідка за формою згідно з додатком 2, яка роздруковується на аркуші формату А4, підписується посадовою особою уповноваженого органу та скріплюється печаткою такого органу.
Аналізуючи положення вищевказаного законодавства суд зауважує, що довідка про взяття на облік ВПО видається в день надання заяви особою, яка має намір її отримати. Проте положення Закону № 1706-VII вказують, що особа стає внутрішньо-переміщеною через низку обставин, які примусили цю особу залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру; довідка про взяття на облік лише підтверджує цей факт.
Отже, внутрішньо переміщеною особою у розумінні статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до частин 2, 3 статті 7 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1706-VII).
Умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення (далі - грошова компенсація) для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, регулюються Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №280 від 18.04.2018 року (далі Порядок №280) (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 року №844) (у редакції від 10.07.2024).
Вказаною постановою затверджено Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України (далі - Порядок, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Вказаний Порядок визначає умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та які потребують поліпшення житлових умов (далі - грошова компенсація) відповідно до Житлового кодексу Української РСР та перебувають протягом року на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб (далі - база даних).
Відповідно до п.2 Порядку №280 право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають внутрішньо переміщені особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні до 1 червня 2018 р. заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів у період їх здійснення, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - внутрішньо переміщені особи), які перебувають на квартирному обліку станом на 1 червня 2024 р., обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації перебувають на обліку в базі даних.
Пунктами 4-5 Порядку визначено, що для розгляду подання про виплату грошової компенсації утворюються за поданням структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, міських, районних у містах (крім м. Києва) рад (далі - органи соціального захисту населення) за рішенням виконавчого комітету міської, районної в місті (в разі її утворення) ради або за розпорядженням голови районної, районної в м. Києві держадміністрації комісії щодо розгляду заяв внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України (далі - комісія).
До складу комісії входять представники виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, структурних підрозділів районних, районних у м. Києві держадміністрацій з питань соціального захисту населення, економіки, фінансів, квартирного обліку, капітального будівництва, громадських об`єднань ветеранів антитерористичної операції (за їх згодою).
До повноважень комісії належить перевірка: перебування внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, на обліку в базі даних та наявності статусу учасника бойових дій відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" або статусу особи з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 зазначеного Закону; складу сім`ї внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України; факту проживання не менш як один рік у межах м. Києва або в межах однієї області згідно з відомостями Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб за умови, що зміна місця проживання протягом року в межах однієї області не призводить до збільшення розміру компенсації відповідно до пунктів 17 і 18 цього Порядку; наявності документів про взяття на квартирний облік внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, та членів сім`ї; факту спільного проживання членів сім`ї внутрішньо переміщеної особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, на яких нараховується грошова компенсація; майнових прав на нерухоме майно внутрішньо переміщеної особи та всіх членів її сім`ї, на яких розраховується грошова компенсація, або факту відчуження такого майна протягом п`яти років, що передують даті подання заяви про призначення грошової компенсації; прийняття рішення про призначення або відмову в призначенні грошової компенсації; визначення розміру грошової компенсації.
Суд враховує, що зміст і мета постанови Кабінету Міністрів України №280 пов`язані насамперед із правовим статусом осіб, які виконували конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, а не із формальними адміністративними ознаками (дата взяття на облік, строк звернення тощо), які не характеризують ані обсяг потреби в житлі, ані об`єктивну неможливість проживання за попереднім місцем проживання.
Суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 614 від 30.05.2024 та постановою Кабінету Міністрів України № 1416 від 13.12.2024 до Постанови КМУ №280 внесено зміни, які встановили нові додаткові умови для реалізації права на грошову компенсацію, а саме: вимогу перебування на квартирному обліку станом на 1 червня 2024 року (та фактичне виключення осіб, поставлених на облік після цієї дати); вимогу, щоб особа була вперше облікована як внутрішньо переміщена особа до 24 лютого 2022 року; обов`язок звернутися за призначенням грошової компенсації не пізніше ніж у місячний строк після взяття на квартирний облік, а також запровадження відмовних підстав у разі пропуску цього строку (зокрема підпункт 7-1 пункту 13 Порядку виплати грошової компенсації) і у разі первинного обліку як внутрішньо переміщена особа після 24.02.2022 (зокрема підпункт 9-1 пункту 13).
З урахуванням внесених змін згідно з підпунктами 3, 7 пункту 13 Порядку № 280 комісія відмовляє внутрішньо переміщеній особі у призначенні грошової компенсації, зокрема, з таких підстав: внутрішньо переміщена особа не брала безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, чи у здійсненні до 01.06.2018 заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення; внутрішньо переміщена особа не перебуває на квартирному обліку або перебуває на такому обліку після 01.06.2024. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач, як особа яка має статус внутрішньо переміщеної особи та статус учасника бойових дій, пов`язаний з його участю в антитерористичній операції, та перебуває на квартирному обліку, звернувся до Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про призначення грошової компенсації 21 серпня 2025 року, тоді як на квартирний облік як особа відповідної пільгової категорії він був взятий 28 квітня 2025 року.
За результатами розгляду вказаної заяви Комісією прийнято рішення № 9/2025/6 від 25 вересня 2025 року, яким позивачу відмовлено у призначенні грошової компенсації.
Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, підставами для відмови зазначено те, що, на думку Комісії, позивач не перебував на квартирному обліку або перебував на такому обліку після 01 червня 2024 року, а також те, що подана ним довідка про участь особи в антитерористичній операції № 1208 від 11 березня 2020 року не відповідає вимогам Порядку.
При цьому, судом встановлено, що позивач фактично перебуває на квартирному обліку з 28 квітня 2025 року, що підтверджується довідкою Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації № 408 від 29 липня 2025 року, а підставою для його взяття на квартирний облік стало розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 липня 2025 року № 499.
Отже, спірне рішення ґрунтується, зокрема, на правомірному застосуванні діючого положення підпункту 7 пункту 13 Порядку щодо перебування внутрішньо переміщеної особи на квартирному обліку станом на 01 червня 2024 року, оскільки позивач був взятий на квартирний облік після зазначеної дати.
Щодо правомірності застосування відповідачем п.п.3 п.13 Порядку №280, суд зазначає таке. 
Судом встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій з числа учасників антитерористичної операції, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданим 02.11.2023.
Разом із тим, наявність у особи статусу учасника бойових дій не є достатнім для безумовного підтвердження всіх обставин, необхідних для призначення грошової компенсації відповідно до Порядку №280. Для цілей цього Порядку має бути документально підтверджено, зокрема, безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення або у відповідних заходах із забезпечення національної безпеки і оборони у визначений законодавством період.
На підтвердження зазначених обставин позивач надав сукупність документів, які стосуються його участі в антитерористичній операції. Зокрема, довідку №172/0216 від 29.02.2016, видану Добровольчим батальйоном ОУН, відповідно до якої позивач проходив службу у складі зазначеного батальйону на посаді стрільця в зоні проведення АТО в с. Піски Ясинуватського району Донецької області у період з 03.12.2014 по 18.04.2015, а з 01.01.2015 отримав звання ройового та був командиром бойової позиції в зоні розмежування. Також позивачем подано довідку про участь особи в антитерористичній операції від 11.03.2020 №1208, видану військовою частиною НОМЕР_2 Міністерства оборони України, згідно з якою позивач у період з 01.01.2015 по 18.04.2015 виконував бойові завдання антитерористичної операції в районі с. Піски Ясинуватського району Донецької області. Підставою для видачі зазначеної довідки визначено, зокрема, клопотання командира ДБОУН та витяг з наказу АТЦ при СБУ №5 дск від 08.02.2016.
Крім того, на підтвердження участі позивача в АТО позивачем надано лист Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 26.08.2020 №33/7-5170, у якому зазначено, що ОСОБА_1 входив до переліку осіб, які у складі Добровольчого батальйону ОУН брали участь у виконанні завдань АТО, а також що їх взаємодія з військовими формуваннями та правоохоронними органами, які перебували безпосередньо в районі АТО, підтверджується даними оперативного штабу. У цьому ж листі зазначено, що наказом керівника АТЦ при СБУ від 08.02.2016 №5 дск ОСОБА_1 було залучено до проведення АТО у період з 01.01.2015 по 18.04.2015.
Також матеріали справи містять витяг з наказу Антитерористичного центру при СБУ від 08.02.2016 №5 дск, відомості якого були покладені, зокрема, в основу видачі довідки №1208 та на який прямо посилається Штаб АТЦ при СБУ у листі від 26.08.2020 №33/7-5170.
Крім зазначених документів, позивачем надано довідку №64/с/убд від 21.02.2025, яка підтверджує його безпосередню участь у заходах із захисту України у періоди з 01.09.2022 по 04.09.2022, з 29.09.2022 по 18.10.2022, з 23.10.2022 по 02.12.2022 та з 13.01.2023 по 31.01.2025. Водночас остання довідка стосується участі позивача у відповідних заходах уже після 1 червня 2018 року, а тому має самостійне доказове значення щодо подальшого проходження ним військової служби та участі у захисті України, але не замінює документів, що підтверджують участь у АТО у період, визначений пунктом 2 Порядку №280.
Отже, подані позивачем документи охоплюють як безпосередню участь у проведенні АТО у 2014– 2015 роках, так і його подальшу участь у заходах із захисту України у 2022– 2025 роках.
Водночас, Комісія, оцінюючи зазначений документ, встановила, що довідка №1208 не відповідає формі, що визначена Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413. 
Суд звертає увагу на те, що формою, передбаченою додатком 4 до Порядку №413, є довідка про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. Зміст зазначеної форми передбачає зазначення конкретного періоду участі особи у таких заходах, факту її безпосереднього перебування у районах та в період здійснення відповідних заходів, а також підстави видачі довідки. 
Вказана форма має безпосереднє значення для підтвердження саме тієї обставини, яка визначена пунктом 2 Порядку №280 як одна з умов набуття права на грошову компенсацію, а саме участі особи до 1 червня 2018 року у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.
Отже, за змістом пункту 2 Порядку №280 документальне підтвердження участі особи у зазначених заходах має здійснюватися з урахуванням вимог та форм документів, установлених Порядком №413. 
Водночас у цій справі позивач посилається на довідку №1208 від 11.03.2020, яка за своїм змістом підтверджує виконання ним бойових завдань саме в рамках антитерористичної операції у 2015 році, а не участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони у формулюванні, наведеному у додатку 4 до Порядку №413.
Так, судом встановлено, що відповідно до довідки №172/0216 від 29.02.2016, виданої Добровольчим батальйоном ОУН, позивач у період з 03.12.2014 по 18.04.2015 проходив службу у зазначеному добровольчому батальйоні на посаді стрільця в зоні проведення АТО в с. Піски Ясинуватського району Донецької області. У довідці також зазначено, що з 01.01.2015 позивач отримав звання ройового та став командиром бойової позиції в зоні розмежування.
Зазначені відомості узгоджуються з довідкою №1208 від 11.03.2020, виданою військовою частиною НОМЕР_2 , відповідно до якої позивач у період з 01.01.2015 по 18.04.2015 виконував бойові завдання антитерористичної операції в районі с. Піски Ясинуватського району Донецької області. При цьому підставою для видачі цієї довідки зазначено клопотання командира ДБОУН та витяг з наказу АТЦ при СБУ №5 дск від 08.02.2016.
Крім того, листом Штабу Антитерористичного центру при СБУ від 26.08.2020 №33/7-5170 підтверджено, що позивач входив до переліку осіб, які у складі Добровольчого батальйону ОУН брали участь у виконанні завдань АТО. У цьому ж листі зазначено, що взаємодія таких осіб із військовими формуваннями та правоохоронними органами, які перебували безпосередньо в районі АТО, підтверджується даними оперативного штабу, а наказом керівника АТЦ при СБУ від 08.02.2016 №5 дск позивача було залучено до проведення АТО у період з 01.01.2015 по 18.04.2015.
Водночас, суд звертає увагу на зміст наведеної норми пункту 2 Порядку № 280, якою право на отримання грошової компенсації пов`язано не лише з наявністю у особи статусу учасника бойових дій або фактом проходження нею військової служби, а з безпосередньою участю у конкретно визначених законодавством заходах у визначений період та за визначених умов.
Зокрема, законодавець розмежовує декілька самостійних категорій відповідної діяльності: безпосередню участь в антитерористичній операції та забезпеченні її проведення за умови перебування безпосередньо в районах її проведення, а також участь до 1 червня 2018 року у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та забезпеченні їх здійснення.
При цьому словосполучення «відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації» у наведеній нормі не є загальною характеристикою військової служби чи будь-якої участі у захисті України. Воно є складовою законодавчо визначеного комплексу заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, що здійснювалися саме у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, причому для цілей Порядку № 280 має значення час здійснення таких заходів — до 1 червня 2018 року.
Отже, для застосування цієї норми необхідним є встановлення не лише того, що особа брала участь у захисті України, а й того, що така участь відповідала визначеному пунктом 2 Порядку № 280 виду діяльності, здійснювалася у передбачений ним період та підтверджена належними документами. Саме сукупність зазначених обставин є юридично значущою для виникнення права на отримання грошової компенсації.
Суд враховує, що довідка №1208 від 11.03.2020 видана на підтвердження іншої за змістом обставини - безпосередньої участі позивача саме в антитерористичній операції. Зазначена довідка містить відомості про період виконання позивачем бойових завдань з 01.01.2015 по 18.04.2015 та місце їх виконання — район с. Піски Ясинуватського району Донецької області.
Так, пунктом 2 Порядку №280 право на отримання грошової компенсації пов`язано з наявністю у внутрішньо переміщеної особи відповідного статусу та безпосередньою участю в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення або у здійсненні до 1 червня 2018 року заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.
Отже, законодавцем для цілей отримання саме цього виду грошової компенсації визначено не загальний факт проходження військової служби чи виконання військового обов`язку із захисту України, а конкретний юридичний факт — безпосередню участь особи у визначених пунктом 2 Порядку №280 заходах. При цьому участь у таких заходах повинна відповідати визначеному нормативному періоду та бути підтверджена належними документами.
При цьому суд звертає увагу, що поняття «антитерористична операція» та «заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації» у пункті 2 Порядку №280 не можуть розглядатися як будь-яка діяльність військовослужбовця, пов`язана із захистом України. Вони визначають конкретні правові підстави, з якими законодавець пов`язав можливість отримання компенсації.
Таким чином, для набуття права на компенсацію недостатньо встановити, що особа є учасником бойових дій або фактично брала участь у бойових діях. Необхідно встановити, що така участь відповідає саме критеріям, визначеним пунктом 2 Порядку №280, зокрема за її видом та періодом здійснення.
У цьому контексті суд бере до уваги надану позивачем довідку №64/с/убд від 21.02.2025, яка підтверджує його безпосередню участь у відповідних заходах у періоди з 01.09.2022 по 04.09.2022, з 29.09.2022 по 18.10.2022, з 23.10.2022 по 02.12.2022 та з 13.01.2023 по 31.01.2025. Однак зазначені періоди припадають на час після 1 червня 2018 року, тоді як пункт 2 Порядку №280 для відповідної категорії осіб прямо визначає участь до 1 червня 2018 року.
Отже, наведена довідка підтверджує подальшу участь позивача у захисті України, однак не підтверджує наявності саме тієї юридично значущої обставини, з якою пункт 2 Порядку №280 пов`язує виникнення права на грошову компенсацію.
Водночас щодо документів, якими позивач підтверджує участь в АТО у 2014– 2015 роках, суд виходить із того, що сам факт зазначення у документах про виконання бойових завдань в районі проведення АТО ще не є тотожним підтвердженню всіх передбачених Порядком №280 умов у належному порядку. Для цілей призначення компенсації має значення документальне підтвердження відповідного юридичного факту у порядку, передбаченому законодавством.
Таким чином, суд не ставить під сумнів ані статус позивача як учасника бойових дій, ані його внесок у захист України, ані факт подальшого проходження ним військової служби. Разом із тим право на грошову компенсацію за Порядком №280 є спеціальним правом, умови реалізації якого визначені самим Порядком, і тому не може виникати виключно з факту наявності статусу УБД або загального факту участі особи у бойових діях.
За таких обставин суд доходить висновку, що для вирішення питання про правомірність відмови Комісії необхідно встановити, чи підтверджено позивачем належними та передбаченими законодавством документами саме ту участь в АТО або у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, яка відповідає вимогам пункту 2 Порядку №280. Саме відповідність цій спеціальній умові, а не лише наявність статусу УБД чи факт подальшої військової служби, є юридично значущою для набуття права на компенсацію.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що подані позивачем документи не дають підстав для встановлення його відповідності передбаченій пунктом 2 Порядку №280 умові щодо належного документального підтвердження безпосередньої участі в антитерористичній операції або у відповідних заходах у визначеному цим Порядком порядку. 
Відповідно до підпункту 3 пункту 13 Порядку №280 відсутність документів, що підтверджують безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення або у здійсненні відповідних заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у визначений Порядком період, є самостійною підставою для відмови у призначенні грошової компенсації. 
За таких обставин Комісія, встановивши відсутність належного документального підтвердження зазначеної умови, правомірно застосувала підпункт 3 пункту 13 Порядку №280 як підставу для відмови у призначенні позивачу грошової компенсації.
Щодо доводів позивача про дискримінаційний характер підпункту 7 пункту 13 Порядку №280 суд зазначає таке.
Судом встановлено, що на час звернення позивача із заявою про призначення грошової компенсації та на час прийняття Комісією оскаржуваного рішення положення пункту 2 та підпункту 7 пункту 13 Порядку №280, якими передбачено необхідність перебування внутрішньо переміщеної особи на квартирному обліку станом на 1 червня 2024 року та визначено відповідну підставу для відмови у призначенні грошової компенсації, були чинними. Зазначені вимоги були внесені до Порядку №280 постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2024 №614 та постановою від 13.12.2024 №1416. 
Позивач, обґрунтовуючи протиправність застосування до нього зазначеної норми, посилається на її дискримінаційний характер та, зокрема, на судове рішення у справі №320/10394/25, яким відповідні зміни до Порядку №280 визнано протиправними та нечинними.
Дійсно, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 у справі №320/10394/25, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2026, визнано протиправними та нечинними, зокрема, зміни до Порядку №280 у частині встановлення вимоги щодо перебування на квартирному обліку станом на 01.06.2024 та пов`язаних із цим підстав для відмови. 
Водночас на час розгляду цієї справи зазначене судове рішення не набуло остаточної чинності внаслідок його касаційного оскарження, а ухвалою Верховного Суду від 03.07.2026 у справі №320/10394/25 зупинено виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2026 до закінчення її перегляду в касаційному порядку. Верховний Суд зазначив, що зупинення виконання судового рішення є процесуальним заходом, який застосовується до завершення його касаційного перегляду. 
При цьому відповідно до частини першої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт або окремі його положення втрачають чинність з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Саме з таким моментом закон пов`язує припинення чинності нормативно-правового акта визнаного судом протиправним та нечинним. 
Отже, ухвалення судового рішення про визнання окремих положень Порядку №280 протиправними та нечинними не означає автоматичного припинення їх дії з моменту прийняття таких положень або з моменту виникнення у конкретної особи правовідносин, що регулюються цим нормативно-правовим актом. До моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили такі положення зберігають свою юридичну силу та підлягають застосуванню суб`єктами владних повноважень у межах їх повноважень.
Відтак на момент звернення позивача із заявою про призначення грошової компенсації та прийняття Комісією оскаржуваного рішення підпункт 7 пункту 13 Порядку №280 був чинною нормою, яка прямо передбачала відмову у призначенні грошової компенсації у разі, якщо внутрішньо переміщена особа не перебуває на квартирному обліку або перебуває на такому обліку після 1 червня 2024 року. 
Суд також враховує, що позивача було взято на квартирний облік лише 28.07.2025, тобто після встановленої Порядком №280 граничної дати - 01.06.2024. Таким чином, на час прийняття оскаржуваного рішення позивач об`єктивно не відповідав цій умові Порядку №280.
При цьому суд не наділений повноваженнями надавати положенням нормативно-правового акта іншого застосування, ніж те, яке вони мали на момент виникнення спірних правовідносин, виходячи лише з подальшої зміни судової практики або судового рішення, яке на цей момент не набрало законної сили. Надання такому рішенню зворотної дії фактично означало б застосування до спірних правовідносин правових наслідків, які на момент прийняття Комісією оскаржуваного рішення ще не настали.
Водночас суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до компетентного органу із заявою про призначення грошової компенсації після остаточного вирішення питання щодо чинності відповідних положень Порядку №280 та з урахуванням правового регулювання, яке буде чинним на момент такого звернення.
Таким чином, доводи позивача про дискримінаційний характер підпункту 7 пункту 13 Порядку №280 не дають суду підстав для визнання протиправним рішення Комісії, прийнятого у період чинності зазначеної норми. Питання щодо правомірності та нечинності відповідних положень Порядку №280 є предметом окремого судового провадження, остаточні наслідки якого для правовідносин позивача на момент розгляду цієї справи не настали.
Решта доводів позивача не спростовують висновки суду. 
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Комісії відповідача про відмову у призначенні грошової компенсації було прийнято правомірно, а тому позовні вимоги в частині визнання його протиправним та скасування задоволенню не підлягають.
Оскільки судом відмовлено у задоволенні основної позовної вимоги, відповідно не підлягають задоволенню і похідні вимоги щодо зобов`язання вчинити певні дії.
Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.