Провадження № 2/537/2377/2026
Справа № 537/4258/26
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2026 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого судді - Маханькова О.В.,
за участю секретаря судового засідання – Туль О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю,
ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до вимог, якої просить визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 5/8 часток квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
В обгрунтування позову зазначила, що вона є власником 3/8 часток квартири АДРЕСА_2 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 серпня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ільницькою Г.П. Свідоцтво про право на спадщину на 5/8 часток квартири не видано. З 1998 року позивачка проживає у цій квартирі, утримує її, оплачує комунальні послуги, фактично володіє усією квартирою відкрито та безперервно. У державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі власності на нерухоме майно, державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відсутні відомості на право власності на 5/8 часток квартири АДРЕСА_2 . Просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на зазначену частку квартири.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.07.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
15.07.2026 від відповідача виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечували проти позову. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Сам по собі факт користування позивачкою квартирою, утримання її, здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не може бути підставою для винекнення у неї права власності за набувальною давністю.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. 
Представник відповідача Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника.
Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку.
Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. 
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 3/8 часток квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 серпня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ільницькою Г.П.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 серпня 2020 року, спадкоємцем 5/8 часток даної квартири є ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину на 5/8 часток квартири не видано. 
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії актового запису про смерть № 34 від 29 грудня 2000 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З 1997 року позивач проживає у спірній квартирі, утримує її, оплачує комунальні послуги, проводить ремонтні роботи, відкрито та безперервно володіє усією квартирою. Оплата комунальних послуг підтверджується долученими квитанціями.
Право власності на 5/8 часток квартири АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_2 ні ким не зареєстровано. Протягом значного часу ні хто не претендував на дану частку квартири.
Крім, того позивачка ОСОБА_1 є користувачем послуг з водопостачання та газопостачання за даною адресою про що свідчать Акт прийняття вузла обліку води на абонентський облік КП “Кременчукводоканал”, акт приймання комерційного обліку газу (ВОГ) в експлуатацію ПАТ “Кременчукгаз”.
Технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, квартиру АДРЕСА_2 виготовлено на замовлення позивачки ОСОБА_1 .
Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Ст. ст. 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах не заборонених законом.
Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
За положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Згідно з ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Така правова позиція викладена у п. 6 Постанови спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 вищезазначеної постанови Пленуму, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди мають враховувати, що для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків.
Таким чином, ознаками володіння, необхідними для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне, відкрите та безперервне володіння, які повинні мати місце одночасно.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18, від 24 червня 2021 року у справі № 219/49/20, від 23 вересня 2021 року у справі № 206/1759/20 , від 05 квітня 2022 року у справі № 642/3930/20.
Таким чином, суд вважає встановленим, що попередній власник 5/8 часток квартири, що знаходиться за АДРЕСА_1 - помер. Позивач ОСОБА_1 з 1998 року, тобто більше 10 років продовжує безперервно, добросовісно та відкрито володіти 5/8 часток вказаної квартири, право власності на яку за жодною особою не оформлено, Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області не зверталась до суду із позовом про визнання права власності на частину квартири та не перешкоджала позивачу проживати в квартирі та користуватись нею. 
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність у позивача підстав для набуття права власності на 5/8 часток спірної квартири з підстав, передбачених ст. 344 ЦК України.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Керуючись ст.ст. 4-13, 17, 18, 263, 265, 352-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ: 

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності за набувальною давністю на 5/8 часток квартири АДРЕСА_2 . 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного тексту рішення - 21.07.2026 року.

Суддя     Маханьков О.В.