П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 липня 2026 року 
м. Рівне
Справа № 571/2469/25
Провадження № 22-ц/4815/412/26
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструка С.В., суддів: Хилевич С.В., Шимків С.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2025 року у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі ТОВ «Укр Кредит Фінанс», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором №1378-9205 від 10.04.2024 у розмірі 27000,00 гривень. Також просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривні.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 10 квітня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1378-9205, який разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідач був попередньо ознайомлений.
За умовами кредитного договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 5400 гривень, строк кредитування 300 днів, базовий період 30 днів, знижена % ставка 2,50 % в день, стандартна % ставка 2,50 % в день.
Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на 14 липня 2025 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 45900,00 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 5400,00 гривень, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 40500,00 гривень.
Разом з тим, було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 18900,00 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 27000,00 гривень.
Посилаючись на норми ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №1378-9205 від 10.04.2024 року у розмірі 27000,00гривень, з яких: 5400,00 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, 21600,00 гривень прострочена заборгованість за нарахованими процентами та витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,00 гривень.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1378-9205 від 10.04.2024 в сумі 9450 (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят) гривень 00 копійок, з яких: 5400,00 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, 4050,00 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами та витрати по сплаті судового збору в розмірі 847 (вісімсот сорок сім) гривень 84 копійки.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ "Укр Кредит Фінанс" із рішенням суду першої інстанції не погоджується.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, безпідставно визнавши несправедливими умови кредитного договору щодо нарахування процентів та обмеживши їх стягнення.
Апелянт зазначає, що кредитним договором сторони погодили строк кредитування 300 календарних днів, протягом якого позивач мав право нараховувати проценти за користування кредитом.
При цьому суд помилково ототожнив проценти за користування кредитом із штрафними санкціями, хоча товариством не нараховувалися пеня, штраф чи проценти, передбачені статтею 625 ЦК України.
Апелянт наголошує, що розмір процентної ставки був погоджений сторонами при укладенні договору, відповідач був належним чином ознайомлений з його умовами та не скористався правом на відмову від договору
Посилаючись на практику Верховного Суду, апелянт вважає, що має законне право на стягнення всієї заявленої суми заборгованості за кредитом та процентами, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскарженій частині та ухвалити нове рішення про стягнення 27000 грн заборгованості.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, Встановлено,що10квітня 2024рокуміжТОВ«УкрКредитФінанс» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1378-9205 на суму 5400,00 гривень (а.с.11-19).
Зазначений кредитний договір укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» договір підписаний сторонами з використанням електронного підпису - одноразовим ідентифікатором.
Згідно пунктів 4.1, 4.2 договору, розмір кредитного ліміту 5400.00 гривень, дата надання кредиту 10.04.2024.

Договір, Правила відкриття кредитної лінії (додаток №1 до Договору), Паспорт споживчого кредиту (додаток №2 до Договору), Таблиця обчислення вартості кредиту (додаток №3 до Договору) відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором НОМЕР_1 та А3845 (а.с.11-30).
Згідно пунктів 2.3, 5.3 договору, розмір кредитного ліміту 5400,00 гривень, дата повернення кредиту 09.05.2024, нараховані проценти за користування кредитом 4050,00 гривень, загальна вартість кредиту 9450,00 гривень.
Відповідно до пунктів 4.9, п.4.10 вказаного договору, сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду. Стандартна процентна ставка становить 2,5 % за кожен день користування кредитом.
Разом з тим, договір містить й інші умови кредитування, а саме п.4.12, 4.13, 4.14 згідно яких строк кредитування складає 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту. Дата повернення кредиту 03.02.2025. Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 99947,24 процентів. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (весь строк кредитування) складає 45 900,00 гривень що включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом.

Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 5400,00 гривень підтверджується договором про відкриття кредитної лінії №1378-9205 від 10.04.2024 (а.с.11-19), який підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С3845, витягом з реєстру банку АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему LiqPey (а.с.31-33), довідкою про перерахування коштів за договором №1378-9205 від 10.04.2024 (а.с. 34).
Встановлено, що відповідач в порушення умов договору зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 14 липня 2025 року заборгованість склала 45900,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 5400,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими відсотками 40500,00 грн. (а.с.35-37).
При цьому, позивач просить суд стягнути не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом 5400,00 гривень; прострочену заборгованість за нарахованими процентами 21600,00 гривень.
Переглядаючи, у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України, оскаржуване рішення в частині фактично оскаржуваних грошових сум, а саме: щодо відмови у стягненні заборгованості за відсотками в сумі 21600.00 гривень, апеляційний суд застосовує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 за подібних правовідносин з цим же позивачем - ТОВ "Укр Кредит Фінанс", але до іншого боржника, в якій зазначено наступне.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Наведене узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У своєму Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Колегія суддів касаційного суду зважала на те, що аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
В справі, що переглядалася Верховним Судом, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги повністю, а суд апеляційної інстанції залишив відповідне рішення без змін.
Скасовуючи постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 листопада 2023 року та направляючи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції справу, Верховний Суд зауважив, що під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не спростував доводів позичальника щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. При цьому звернув увагу й на те, що відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. З огляду на викладене доводи касаційної скарги щодо недослідження судами розрахунку суми боргу та невстановлення його реального розміру з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності були частково обґрунтованими та підтвердилися під час перегляду справи у Верховному Суді.
Між тим, повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув заборгованість за відсотками саме частково.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду попередньої інстанції в оскаржуваній частині, позаяк зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, що, зокрема, суперечить практиці Верховного Суду.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо тлумачення двозначних умов договору на користь споживача, відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" залишити без задоволення, а рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:         Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.