номер провадження справи 15/114/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2026 Справа № 908/1846/26
м. Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С., розглянувши матеріали за позовом Приватного акціонерного товариства “Страхова група “ТАС”, 03062, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 65
до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “Кредо”, 69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34
про стягнення коштів

без повідомлення (виклику) учасників справи 

установив
31.07.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства “Страхова група “ТАС” до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “Кредо” про стягнення страхового відшкодування в розмірі 101 155,48 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2026, справу № 908/1846/26 передано на розгляд судді Горохову І.С.
Ухвалою суду від 10.08.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1846/26, присвоєно справі номер провадження 15/114/26. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі № 908/1846/26.
Запропоновано відповідачу в строк до 09.09.2026 подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання, позивачу запропоновано у строк до 24.09.2026 подати письмову відповідь щодо відзиву на позовну заяву, оформлену згідно з вимогами ст. 166 ГПК України, а також запропоновано відповідачу у строк до 09.10.2026 подати заперечення на відповідь на відзив, оформлені відповідно до ст. 167 ГПК України.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
В обґрунтування позовних вимог позивача вказує, що у Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “Кредо” виникло зобов`язання перед позивачем щодо виплати 101 155,48 грн страхового відшкодування. Позов заявлено на підставі ст. ст. 526, ч. 1 ст. 530, 625, 993, ч. 1 ст. 1166, п. 1 ч. 1 ст. 1188, Цивільного Кодексу України, ст. ст. 25, 27 Закону України «Про страхування», ст. 22, 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». 
Відповідачем на підставі ст. ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України подано відзив на позовну заяву від 18.08.2026, в якому зазначає, що ТДВ «СК «Кредо» визнає позовну вимогу позивача в частині стягнення на користь ПрАТ «СК «УСГ» страхового відшкодування в розмірі 101 155,48 грн, щодо розподілу на користь позивача судових витрат у розмірі 2662,40 грн, заперечує, вважаючи їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Позивачем на підставі ст. ст. 166, 251 ГПК України подана відповідь на відзив на позовну заяву від 20.08.2026, в якій позивач зазначає, на його думку відповідач безпідставно заперечує стосовно відшкодування на користь позивача судових витрат у розмірі 2662,40 грн, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Просив позовні вимоги задоволити повністю. У разі повернення позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України, решту просимо стягнути із відповідача.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву, (ч. ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Згідно з ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши матеріали справи, суд установив наступне.
08.05.2023 року, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем HYUNDAI ACCENT державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Києві Дарницьке шосе в напрямку правого берегу, здійснив зіткнення з автомобілем Suzuki Grand Vitara, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 13.06.2023, ОСОБА_1 , було визнано винним у спричиненні даної ДТП, за ст. 124 КУпАП.
Внаслідок зазначеної ДТП було пошкоджено транспортний засіб Suzuki Grand Vitara, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль був застрахований Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» (надалі - Позивач), згідно Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків - AZEP 211838523.
Розмір матеріального збитку визначений згідно ремонтної калькуляції № 08318_51 17.05.2023 р., із застосуванням коефіцієнта фізичного зносу на запасні частини (70.00 %) та складає 102 310,48 (п`ятдесят чотири тисячі двісті шістдесят дві гривні 00 копійок). 
Згідно п. 21.8.2. договору, в межах страхової суми, встановленої цим договором, відшкодовуються такі застраховані витрати: на евакуацію (на відшкодування вартості транспортування ТЗ з місця настання страхового випадку до СТО або до місця зберігання ТЗ) - у розмірі документально підтверджених фактичних витрат, але не більше страхової суми, що діяла на дату настання страхового випадку. 
Страхувальником було також надано документи що підтверджують витрати на евакуацію транспортного засобу в сумі - 1445,00 грн. 
За вказаною ДТП, АТ «СГ «ТАС» (приватне) відповідно до статті 25 Закону України «Про страхування»(тут і надалі - в редакції чинній на момент настання події), на підставі страхового акту 10308/51/923 від 30.05.2023 року та згідно умов Договору добровільного страхування, здійснило страхову виплату в розмірі - 103 755,48 (сто три тисячі сімсот п`ятдесят п`ять гривень 48 копійок), що підтверджується платіжним дорученням.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , на момент ДТП, була застрахована у Товариства з обмеженою відповідальністю “Страхова компанія “Кредо” (відповідач) за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP - 209256025 (надалі - Поліс), за яким останнє взяло на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особам внаслідок експлуатації автомобіля HYUNDAI ACCENT державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , особою відповідальність якої застрахована. 
Відповідно до п. 9.4. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі– Закон, тут і надалі - в редакції чинній на момент настання події) страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Полісом передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілих у розмірі - 130 000,00 грн. (сто шістдесят тисяч гривень 00 копійок) та франшиза у розмірі – 2600,00 грн. 
У зв`язку з укладенням полісу страхування цивільно-правової відповідальності, відповідач взяв на себе обов`язок відшкодувати шкоду, завдану майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу HYUNDAI ACCENT державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Отже, після виплати страхового відшкодування у АТ «СГ «ТАС» (приватне) виникло право вимоги до ТДВ «СК «КРЕДО» з відшкодування завданої шкоди у розмірі 101 155,48 грн (103 755,48 - 2600)
У зв`язку з цим та з метою досудового врегулювання спору, 15.06.2023 відповідачу була направлена заява про виплату страхового відшкодування (02674/9223 від 13.06.2023) по справі № /08318/51/2023/96, з усіма необхідними документами для прийняття рішення, відповідно до вимог встановлених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», що підтверджується реєстром поштового відправлення.
Жодних листів про прийняте рішення від відповідача не надходило.
Станом на дату подання позовної заяви страхове відшкодування не виплачене, рішення про відмову у виплаті не надходило, що змусило АТ «СГ «ТАС» (приватне) звернутись за захистом своїх прав до суду.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно із ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).
З огляду на встановлену у наведеній вище нормі чинного законодавства презумпцію вини, відповідач звільняється від обов`язку відшкодування шкоди в тому випадку, якщо доведе, що шкода завдана не з його вини.
Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини (така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16).
У матеріалах справи наявна копія постанови Дарницького районного суду м. Києва від 13.06.2023, згідно якої притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (ДТП, що сталося 08.05.2023). У вказаній постанові встановлено вину водія ОСОБА_1 . 
Згідно ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Аналогічний припис викладений у ст. 988 Цивільного кодексу України.
Статтею 9 вказаного вище Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Як встановлено судом, позивач (страховик) виконав зобов`язання перед своїм страхувальником за договором добровільного страхування наземного транспорту № AZEP-211838523, на підставі страхового акту № 10308/51/923 від 30.05.2023 та заяви страхувальника здійснив страхову виплату у загальній сумі 103 755,48 грн., що підтверджується матеріалами справи.
У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку з виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Статтею 18 Закону України «Про страхування» визначено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17 викладено правову позицію, що згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.
За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.
Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).
Враховуючи норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», якими регулюються правовідносини між сторонами у справі, позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО», яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля HYUNDAI ACCENT державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу.
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 даного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
У відповідності до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Аналогічний припис викладений у ст. 9 Закону України «Про страхування».
Згідно полісу обов`язкового страхування серії ЕР № 209256025, ліміт за шкоду життю та здоровю встановлено у розмірі 260 000,00 грн, ліміт за шкоду майну встановлено у розмірі 130 000,00 грн, франшиза - 2600,00 грн.
Таким чином, після виплати страхового відшкодування у АТ «СГ «ТАС» (приватне) виникло право вимоги до ТДВ «СК «КРЕДО» з відшкодування завданої шкоди у розмірі 101 155,48 грн (103 755,48 грн – 2600,00 грн).
Як зазначалося судом вище, 19.08.2026 до суду від відповідача, за підписом представника Чарваєвої А.О., надійшов відзив, згідно якого визнано позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ТДВ «СК «КРЕДО» про стягнення страхового відшкодування в сумі 101 155,48 грн.
Відповідно ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч. 5 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України).
Відзив, в якому зазначено про визнання позову, підписано представником Чарваєвою А.О., яка діє на підставі довіреності від 27.03.2024, виданої генеральним директором ТДВ «СК «КРЕДО» Кривцуном В.В. у порядку передоручення, який є керівником та представником юридичної особи. Будь-яких обмежень щодо представництва не зазначено.
Згідно ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Пунктом 6 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб. Представник відповідача, підписавши відзив, в якому зазначено про визнання позову, має повноваження на вчинення цих дій і його дії не суперечать інтересам ТДВ «СК «КРЕДО». Внаслідок цього суд дійшов до висновку про можливість прийняття визнання позову відповідачем.
З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки відзив, в якому зазначено про визнання позову, подано відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ст.ст. 123, 129, 130 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача стягується 1331,20 грн судового збору. Судовий збір у сумі 1331,20 грн повертається позивачу з державного бюджету ухвалою суду.
Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
вирішив
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34, ідентифікаційний код юридичної особи 13622789) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 65; ідентифікаційний код юридичної особи 30115243) страхове відшкодування в розмірі 101 155,48 грн (сто одна тисяча сто п`ятдесят п`ять гривень 48 коп.). Видати наказ.
3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34, ідентифікаційний код юридичної особи 13622789) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 65; ідентифікаційний код юридичної особи 30115243) судовий збір у розмірі 1331,20 (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 коп.). Видати наказ.
4. Постановити ухвалу про повернення Приватному акціонерному товариству “Страхова група “ТАС” з Державного бюджету 50% сплаченого судового збору при поданні позову до суду. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 11.09.2026.

Суддя І. С. Горохов