ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/699/26  

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія Совлад”, м. Київ
до Фізичної особи-підприємця Гоголь Євгенії Василівни, Київська обл., Бучанський р-н., с. Пороскотень
про стягнення 87465,00 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія Совлад” звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Гоголь Євгенії Василівни про стягнення 87465,00 грн попередньої оплати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він 02.02.2026 р. на підставі рахунку-фактури № INV-0006 від 02.02.2026 р. перерахував відповідачу 59167,50 грн та 10.02.2026 р. на підставі рахунку-фактури № INV-0006-2 від 10.02.2026 р. перерахував відповідачу 28297,50 грн попередньої оплати за товар. Позивач зазначає, що відповідачем товар не був поставлений, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією № 1602 від 16.02.2026 р. з вимогою повернути 59167,50 грн, сплачених згідно з рахунком № INV-0006 від 02.02.2026 р. та 28297,50 грн, сплачених згідно з рахунком № INV-0006-2 від 10.02.2026 р. як попередня оплата за непоставлений товар, протягом 7 календарних днів з дня її отримання. Однак вказана претензія залишена без задоволення. Враховуючи викладене, посилаючись на ч. 2 ст. 693 та ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача 87465,00 грн попередньої оплати.
Ухвалою господарського суду Київської області від 30.03.2026 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду: заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін; відзив на позов з документальним обґрунтуванням його висновків.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України сторонами до суду не подано.
Відповідач не скористався правом, наданим ст. 165 ГПК України, та відзив до суду не надіслав, хоча про розгляд справи в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України відповідач був належним чином повідомлений відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності суд

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія Совлад” (покупець) та Фізичною особою-підприємцем Гоголь Євгенією Василівною (постачальник) було досягнуто письмової домовленості щодо поставки товару - інвертора та батареї.
Фізичною особою-підприємцем Гоголь Євгенією Василівною було виставлено позивачеві відповідні рахунки-фактури на оплату товару:
від 02.02.2026 р. № INV-0006 на оплату вартості товару: 1) інвертор Deye SUN-6K-SG05LP1-EU-AM2-P 6kW - 1-fase у кількості 1 шт. на суму 30870 грн та 2) батарея Deye SE-F5 Pro-C - 51.2V 5.12kWh у кількості 1 шт. на суму 28297,50 грн; 
від 10.02.2026 р. № INV-0006-2 на оплату вартості товару: батарея Deye SE-G5.1Pro-C - 51.2V 5.12kWh у кількості 1 шт. на суму 28297,50 грн.
Вказані рахунки у повному обсязі були оплачені позивачем, що підтверджується платіжними інструкціями:
від 02.02.2026 р. № 88 на суму 59167,50 грн, з призначенням платежу: «плата за обладнання згідно з рахунком № INV-0006 від 02.02.2026 р. без ПДВ»;
від 10.02.2026 р. № 113 на суму 28297,50 грн, з призначенням платежу: «плата за обладнання згідно з рахунком № INV-0006-2 від 10.02.2026 р. без ПДВ».
16.02.2026 р. ТОВ “Торгівельна компанія Совлад” засобами поштового зв`язку направило ФОП Гоголь Є.В. претензію № 1602 від 16.02.2026 р., в якій позивач просив відповідача відповідно до ст. 693 ЦК України повернути суму попередньої оплати в розмірі 59167,50 грн, сплаченої за рахунком-фактурою № INV-0006 від 02.02.2026 р., та суму попередньої оплати в розмірі 28297,50 грн, сплаченої за рахунком-фактурою № INV-0006-2 від 10.02.2026 р. на реквізити, зазначені в претензії, протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання претензії. 
Відправлення вказаної претензії підтверджується накладною № 0208100239175 від 16.02.2026 р., фіскальним чеком від 16.02.2026 р. та описом вкладення у цінний лист від 16.02.2026 р.
Оскільки відповідач не здійснив поставку оплаченого позивачем товару, а передоплату за вказаний товар у сумі 87465,00 грн (59167,50 грн + 28297,50 грн) добровільно позивачу не повернув, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з частиною 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Частиною 1 статті 644 ЦК України встановлено, що якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття.
Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було виписано позивачу рахунки-фактури від 02.02.2026 р. № INV-0006 та від 10.02.2026 р. № INV-0006-2 на оплату вартості товару з детальним переліком, кількістю та ціною товару, загальна вартість якого становить 87465,00 грн. У свою чергу, прийняття пропозиції відповідача позивачем підтверджується оплатою перелічених рахунків.
Таким чином, правові відносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами з поставки товару, згідно з якими у відповідача, внаслідок здійснення оплати позивачем товару виник обов`язок його поставки.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач у позовній заяві посилається на статті 525, 526, 530, 693, 712 ЦК України.
Як уже зазначалося, між сторонами був укладений договір поставки у спрощений спосіб шляхом направлення відповідачем рахунків на оплату товару та здійснення позивачем їх безпосередньої оплати.
Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.
Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.
Відповідно ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
З наявного в матеріалах справи електронного листування (скріншотів чатів у месенджері Viber) вбачається, що 02.02.2026 р. між представником позивача та менеджером відповідача Сергієм відбулося електронне листування, в ході якого сторони погодили строк поставки товару протягом 4– 7 днів з моменту оплати товару. У подальшому, 12.02.2026 р. та 13.02.2026 р., між представником позивача та відповідачем — ФОП Гоголь Євгенією Василівною — відбулося електронне листування, в якому остання, зокрема, повідомила про необхідність вирішення питання щодо поставки товару або повернення попередньої оплати через менеджера Сергія, який надалі продовжив комунікацію з представником позивача щодо виконання зобов`язань за досягнутими сторонами домовленостями. 
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.06.2023 р. у справі №916/3027/21 повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.
У постанові від 03.08.2022 р. у справі №910/5408/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що щодо електронних доказів широко застосовується й доктрина "листа у відповідь". Якщо доведено, що лист чи повідомлення було відправлено певній особі, то повідомлення, яке є відповіддю, вважатиметься автентичним без додаткових доказів. Адже малоймовірно, що хтось окрім цієї особи, може отримати та відповісти на повідомлення з урахуванням його змісту, обговорюваних деталей. 
Суд бере до уваги наведені правові позиції Верховного Суду та оцінює вказане листування як електронний доказ, який стосується даного спору, оскільки в електронному листуванні наявна послідовність діалогів (звернення представника позивача до відповідача з подальшою відповіддю/перенаправленням до менеджера), обізнаність адресатів з конкретними обставинами справи (реквізити товару, здійснена оплата, строки поставки), а також відсутність будь-яких заперечень щодо автентичності такого листування з боку відповідача.
Отже, суд дійшов висновку, що вказане листування дійсно відбувалося між представником позивача та відповідачем (його уповноваженими особами), а тому зміст такого листування береться судом до уваги при вирішенні даного спору.
Як вже зазначалося, у лютому 2026 року позивачем на підставі виставлених відповідачем рахунків-фактур № INV-0006 від 02.02.2026 р. та № INV-0006-2 від 10.02.2026 р. була здійснена повна попередня оплата товару, а саме: 02.02.2026 р. на підставі платіжної інструкції № 88 на суму 59167,50 грн та 10.02.2026 р. на підставі платіжної інструкції № 113 на суму 28297,50 грн, що разом становить 87465,00 грн.
Отже, відповідач мав поставити товар позивачу у строк до 09.02.2026 р. включно та до 17.02.2026 р. включно. 
Проте, відповідач свої зобов`язання з поставки товару не виконав, товар позивачу не поставив. 
Згідно з приписами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Як вже зазначалось, 16.02.2026 р. ТОВ “Торгівельна компанія Совлад” засобами поштового зв`язку направило ФОП Гоголь Є.В. претензію № 1602 від 16.02.2026 р., в якій позивач просив відповідача відповідно до ст. 693 ЦК України повернути суму попередньої оплати в розмірі 59167,50 грн, сплаченої за рахунком-фактурою № INV-0006 від 02.02.2026 р., та суму попередньої оплати в розмірі 28297,50 грн, сплаченої за рахунком-фактурою № INV-0006-2 від 10.02.2026 р. на реквізити, зазначені в претензії, протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання претензії. 
За даними АТ «Укрпошта» поштове відправлення № 0208100239175 з претензією було повернуто відправнику у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання 20.03.2026 р. Отже до 20.03.2026 р. відповідач мав отримати претензію. Незважаючи на те, що відповідач її не отримав, він мав повернути суму попередньої оплати протягом 7 календарних днів, які розпочинають свій відлік з 21.03.2026 р., тобто до 27.03.2026 р. включно.
Проте, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Доказів повернення позивачу грошових коштів у сумі 87465,00 грн станом на момент прийняття рішення відповідачем до суду не надано.
Таким чином, оскільки на час прийняття рішення відповідач не повернув позивачу 87465,00 грн попередньої оплати, то вимога позивача про стягнення з відповідача 87465,00 грн попередньої оплати є обґрунтованою, доведеною, а отже такою, що підлягає задоволенню.
Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на відповідача.
У позовній заяві позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. 
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження понесення Товариством з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія Совлад” судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 06-03 від 06.03.2026 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія Совлад” та адвокатом Степаненко Оленою Андріївною, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 12.03.2026 р. до договору про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 7657/10 від 19.04.2019 р. та ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 2090990 від 09.03.2026 р.
Під час розгляду справи № 911/699/26 інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія Совлад” представляв адвокат Степаненко Олена Андріївна на підставі ордера на надання правничої допомоги серії АІ № 2090990 від 09.03.2026 р.
Судом встановлено, що Степаненко Олена Андріївна є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 7657/10 від 19.04.2019 р.
06.03.2026 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія Совлад” (клієнт) та адвокатом Степаненко Оленою Андріївною (адвокат) було укладено договір про надання правової допомоги № 06-03.
Відповідно до п. 1.1. договору на виконання даного договору адвокат приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу ТОВ “Торгівельна компанія Совлад” , а саме: аналіз обставин спору, представництво інтересів клієнта в господарському суді Київської області в якості позивача за позовом до ФОП Гоголь Є.В. про стягнення попередньої оплати за непоставлений товар, в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Відповідно до п. 4.1. договору гонорар адвоката становить: правовий аналіз спору - 1000,00 грн; складання позовної заяви до господарського суду Київської області про стягнення попередньої оплати за непоставлений товар - 7000,00 грн; представництво інтересів клієнта в господарському суді м. Києва - 2000,00 грн, що разом становить 10000,00 грн.
Пунктом 4.2. договору передбачено, що клієнт за цим договором сплачує адвокату оплату в розмірі 80 % розміру гонорару, що становить 8000,00 грн на підставі акта наданих послуг. 
Остаточний розрахунок в розмірі 20 % гонорару, що становить 2000,00 грн, клієнт здійснює після винесення рішення у справі.
Відповідно до п. 4.4. договору оплата гонорару адвоката підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною договору.
Договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2026 року (п. 7.1. договору).
12.03.2026 р. адвокатом Степаненко О.А. та ТОВ “Торгівельна компанія Совлад” підписано акт приймання-передачі наданих послуг № 1 до договору, згідно з яким адвокат надав, а клієнт прийняв юридичні послуги щодо проведення аналізу обставин спору, огляду судової практики (формування правової позиції та узгодження її з клієнтом), надання клієнту правової інформації, складання позовної заяви до господарського суду Київської області про стягнення з ФОП Гоголь Є.В. попередньої оплати за непоставлений товар. 
Відповідно до п. 2 акта вартість гонорару за цим актом складає 8000,00 грн. 
Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги (ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Таким чином, договір про надання правової допомоги № 06-03 від 06.03.2026 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія Совлад” та адвокатом Степаненко Оленою Андріївною, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 12.03.2026 р. до договору про надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 7657/10 від 19.04.2019 р. та ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 2090990 від 09.03.2026 р., є належними доказами понесення витрат на правничу допомогу.
Незважаючи на те, що у пункті 4.1 договору про надання правничої допомоги зазначено “господарський суд міста Києва”, матеріалами справи підтверджується, що правнича допомога адвокатом фактично надавалася у справі, яка розглядалася господарським судом Київської області, у зв`язку з чим суд розцінює таке зазначення як технічну описку, що не впливає на вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. 
Суд зазначає, що, незважаючи на визначення у п. 4.1 договору окремого переліку видів правничої допомоги із зазначенням їх вартості, погоджені сторонами умови договору в їх системному взаємозв`язку свідчать про встановлення саме фіксованого розміру гонорару, а не погодинної форми його обчислення. Такий висновок випливає з того, що сторони узгодили загальну суму винагороди адвоката - 10000,00 грн за надання правничої допомоги у цій справі, при цьому передбачили лише порядок її поетапної сплати, а саме: відповідно до п. 4.2 договору клієнт сплачує 80 % від загального розміру гонорару, що становить 8000,00 грн, на підставі акта приймання-передачі наданих послуг, тоді як остаточний розрахунок у розмірі 20 % гонорару, що становить 2000,00 грн, здійснюється після ухвалення судового рішення. Отже, наведені умови договору не передбачають визначення розміру винагороди залежно від фактично витраченого адвокатом часу чи погодинної ставки, а встановлюють єдиний, заздалегідь погоджений сторонами фіксований розмір гонорару із визначенням лише механізму та строків його оплати. 
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21.
Суд зазначає, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, тому докази оплати послуг адвоката подавати не обов`язково.
Суд також зазначає, що ціна позову у справі № 911/699/26 становила 87465,00 грн. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 10000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, тобто 11,43 % від ціни позову.
Суд вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не є неспівмірним із ціною позову.
Відповідно до п. 1 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином, судові витрати на професійну правничу допомогу, яку надано адвокатом Степаненко Оленою Андріївною Товариству з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія Совлад”, покладаються судом на ФОП Гоголь Є.В. у сумі 10000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Гоголь Євгенії Василівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельна компанія Совлад” (02055, місто Київ, вулиця Урлівська, будинок 34А, квартира 16, код 43242880 ) 87465,00 грн (вісімдесят сім тисяч чотириста шістдесят п`ять грн 00 коп) попередньої оплати, 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві грн 40 коп) судового збору та 10000,00 грн (десять тисяч грн 00 коп) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення складено 09.07.2026 р.

Суддя О.О. Рябцева