ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1244/26 Номер провадження 22-ц/821/1492/26 | Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/8735/24 Категорія: 304070000 | Демчик Р.В.
| Доповідач в апеляційній інстанції
| Фетісова Т. Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач | Фетісова Т. Л.
судді | Василенко Л. І., Новіков О. М

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги представника Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» - Давиденка Віктора Юрійовича та ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.04.2026 (повний текст складено 07.04.2026, суддя в суді першої інстанції Демчик Р. В.) та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.04.2026 (повний текст складено 22.04.2026, суддя в суді першої інстанції Демчик Р. В.) у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2024 року ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг.
В позовній заяві ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання і внески у розмірі 15 706,62 грн., інфляційні втрати в розмірі 4 588,26 грн., три відсотки річних в розмірі 1 622,90 грн. та судовий збір в розмірі 3 028 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси.
Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 та до квартири відповідача здійснюється позивачем.
У квартирі АДРЕСА_1 встановлено квартирний лічильник теплової енергії, тому згідно п. 20 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). 
Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 № 359 затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках та встановлення розміру плати за неї споживачами. По даному особовому рахунку за послугу постачання гарячої води плата не нараховується. Нараховується плата лише за абонентське обслуговування функціонування систем ГВП.
Позивач надавав відповідачу житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі.
Відповідач фактично споживаючи послуги не надсилав позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. 
ОСОБА_1 з липня 2016 року не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення, а також не здійснював внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.07.2024 складає 15 706,62 грн., що підтверджується листом-розрахунком по ОР № 11111158.
В зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що відповідач не оплачує надані житлово-комунальні послуги, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.12.2024 позовні вимоги ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та внески у розмірі 15 706,62 грн., інфляційну складову боргу в сумі 4 588,26 грн., три відсотки річних у розмірі 1 622,90 грн. та судовий збір в сумі 3 028 грн.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.11.2025 поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення, заяву задоволено, заочне рішення скасовано, відкликано з органів державної виконавчої служби виконавчий документ – виконавчий лист № 711/8735/24 (провадження № 2/711/3020/24). Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.04.2026 позовні вимоги ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 7 324,33 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем доведено факт несплати відповідачем з липня 2016 за отримані послуги з централізованого опалення та не здійснення ним сплати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії.
При цьому, судом визнано обґрунтованим розрахунок позивача щодо заборгованості за абонентське обслуговування системи гарячого постачання та функціонування та за внесками згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.09.2019 № 2021. 
Щодо вимоги про стягнення за відповідача заборгованості з теплопостачання, суд задовольнив таку вимогу частково, відхиливши розрахунок позивача за послугу теплопостачання, так як він здійснений з нарахувань на м^2. Судом враховано, що в квартирі відповідача встановлено лічильник теплової енергії, тому обсяг нарахувань повинен визначатися в гігокалоріях. 
Суд прийняв до уваги розрахунок, здійснений відповідачем та врахував, що кількість теплової енергії спожитої споживачем ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 01.07.2022 становить 1,011 Гкал., кінцеві показники лічильника станом на 01.07.2024 – 4,035 Гкал, врахувавши, що тариф на послугу з постачання теплової енергії для населення 1 Гкал = 1 407,85 грн., дійшов до висновку про стягнення заборгованості в розмірі 5 680,76 грн. 
Відмовляючи в задоволенні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд мотивував свій висновок тим, що позивач не довів у які саме місяці використана теплова енергія з 01.01.2016 по 01.07.2022 у кількості 1,011 Гкал.
Судом відмовлено в застосуванні строку позовної давності в силу введеного карантину, воєнного стану та положень п.п. 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та із врахуванням сплати відповідачем в липні 2018 та листопаді 2018 заборгованості за надані послуги, що стало підставою для переривання строку позовної давності.
07.04.2026 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій просив суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 44 800 грн. 
Заява обґрунтована тим, що рішенням суду позов задоволено частково, з метою захисту своїх прав ОСОБА_1 поніс витрати на правничу допомогу в сумі 44 800 грн., тому має право на їх компенсацію. До заяви додано детальний опис робіт, виконаних адвокатом АБ «Новіков та партнери» необхідних для надання правничої допомоги у справі № 711/8735/24 від 02.04.2026; договір про надання правничої допомоги від 17.10.2025, укладений між АБ «Новіков та партнери» в особі Хільченко А. В. та Новіковим М. В., Акт виконаних робіт від 02.04.2026; та квитанції до прибуткового касового ордера № 22 на суму 8 960 грн., № 23 на суму 8 960 грн., № 24 на суму 8 960 грн., № 25 на суму 8 960 грн., № 26 на суму 8 960 грн.
Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.04.2026 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з позивача витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги відмовлено.
Додаткове рішення обґрунтовано тим, що договір про надання правничої допомоги від 17.10.2025 був укладений між ОСОБА_1 як клієнтом та АБ «Новіков та партнери» в особі Хільченко А. В., засновником якого є ОСОБА_1 . Суд мотивував свій висновок тим, що відповідач не надав доказів того, що Хільченко А. В., який є головним бухгалтером, має право укладати договори про надання правничої допомоги від імені АБ «Новіков та партнери». Крім того, відповідач не надав доказів того, яким саме адвокатом АБ «Новіков та партнери» були виконані роботи, необхідні для правничої допомоги та не надав доказів того, що Хільченко А. В., яким складено детальний опис робіт є адвокатом.
В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» - Давиденко В. Ю. просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.04.2026 як незаконне, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки змісту розрахунку заборгованості, що призвело до безпідставної відмови у стягненні фактично спожитої енергії. Позивачем додано до матеріалів справи розгорнутий розрахунок заборгованості, який містить помісячне визначення вартості послуг із урахуванням всіх складових, передбачених законодавством, а саме: фактичних показників лічильника, нарахувань на місця загального користування, донарахувань до мінімального рівня споживання, абонентської плати, а також змін правового регулювання, зокрема набрання чинності з 13.11.201 Методики розподілу № 315, що передбачає зміну принципів і формул нарахування. Незважаючи на це, суд першої інстанції не дослідив зазначений розрахунок належним чином та дійшов безпідставного висновку про те, що він підтверджує лише суму боргу з розрахунку м^2. Натомість прийнятий судом розрахунок відповідача є спрощеним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки він виконаний множенням загального обсягу спожитої теплової енергії за багаторічний період на один тариф без помісячної деталізації, без урахування змін тарифів, без урахування місць загального користування, без донарахувань до мінімального рівня споживання та інших обов`язкових складових. На думку скаржника розрахунок заборгованості, наданий позивачем є комплексним, деталізованим та виконаним відповідно до вимог законодавства, однак безпідставно належним чином не досліджений судом.
Крім того, суд, встановивши факт наявності заборгованості за спожиті комунальні послуги, що свідчить про прострочення виконання грошового зобов`язання безпідставно відмовив у стягненні інфляційних втрат та трьох відсотків річних, хоча нарахування за статтею 625 ЦК України є обов`язковим наслідком прострочення грошового зобов`язання.
Також судом взагалі не вирішено питання розподілу судових витрат у справі, які з урахуванням того, що відповідач є особою з інвалідністю повинні бути компенсовані позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.04.2026 в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за абонентське обслуговування системи гарячого постачання та функціонування в сумі 1 153,76 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких вимог. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які обґрунтовують розмір нарахованої ним абонентської плати за гаряче водопостачання.
Борг за абонентське обслуговування розрахований у листі-розрахунку позивача складає 1 153,76 грн, при цьому сума абонплати різниться від 9,08 грн. до 85,05 грн. на місяць, походження цих сум невідоме та нічим не підтверджено. Той факт, що сума абонентської плати в кожному місяці різна підтверджує обставину, що абонентська плата не встановлена законом у вигляді фіксованої суми, а має розрахунковий характер, тому лист-розрахунок заборгованості, наданий позивачем не є належним доказом у справі та не повинен враховуватися під час ухвалення рішення.
Крім того вказано, що квартира відповідача офіційно відключена від гарячого водопостачання, тому обслуговування не відбувається і ОСОБА_1 не є абонентом послуги гарячого водопостачання, тому відсутні підстави для стягнення абонентської плати за гаряче водопостачання.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення, ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.04.2026 як незаконне та ухвалити нове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача правничу допомогу в сумі 44 800 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції під час вирішення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не враховано, що адвокатське бюро, незалежно від того, кому воно надає послуги, сторонній особі чи засновнику такого бюро, несе витрати, пов`язані з діяльністю такого бюро, тому послуги, надані в тому числі засновнику мають бути оплачені на загальних підставах. Надання правничої допомоги клієнту адвокатським бюро, де клієнт є засновником є правомірним. 
Зазначено, що адвокатське бюро виконало роботи, підготувало відповідачу всі необхідні процесуальні документи, що підтверджується актом виконаних робіт, за що ОСОБА_1 сплатив кошти адвокатському бюро. Дана обставина підтверджується доданими до заяви квитанціями до прибуткових касових ордерів. 
Вказано, що договір про надання правничої допомоги, укладений між ОСОБА_1 та АБ «Новіков та партнери» в особі Хільченка А. В. є чинним, він не оспорений сторонами, крім того ОСОБА_3 має право на укладення таких договорів.
У відзиві на апеляційну скаргу представника ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ», що надійшов від ОСОБА_1 зазначено, що доводи апеляційної скарги позивача є необґрунтованими та не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду. Вказано, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги у тому обсязі, які заявлені позивачем, лист-розрахунок заборгованості не є належним доказом у справі, а тому суд позбавлений можливості перевірити правильність здійснених позивачем нарахувань, зокрема щодо калькуляцій цих розрахунків з посиланням на відповідні докази. Також, вказано, що доводи апеляційної скарги щодо не вирішення судом першої інстанції питання про компенсацію судових витрат є безпідставними, оскільки таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення додаткового рішення, а не шляхом апеляційного оскарження рішення суду з цих підстав.
Зазначено, що відповідач очікує понести витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 30 000 грн, докази понесення яких буде надано протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі.
Разом з відзивом на апеляційну скаргу, відповідачем ОСОБА_1 подано до апеляційного суду заяву про забезпечення доказів шляхом витребування у позивача належним чином засвідчених копій: актів прийняття вузла комерційного обліку теплоспоживання на абонентський облік за адресою АДРЕСА_2 , 4-й під`їзд за період з 01.07.2016 по 01.07.2024; актів про готовність вузла комерційного обліку теплоспоживання до роботи за адресою АДРЕСА_2 , 4-й під`їзд за період з 01.07.2016 по 01.07.2024; актів пломбування вузла комерційного обліку теплоспоживання за адресою АДРЕСА_2 , 4-й під`їзд за період з 01.07.2016 по 01.07.2024; актів перевірки стану вузла комерційного обліку теплоспоживання за адресою АДРЕСА_2 , 4-й під`їзд за період з 01.07.2016 по 01.07.2024; паспорта вузла комерційного обліку теплоспоживання та свідоцтва про повірку вузла комерційного обліку теплоспоживання за адресою АДРЕСА_2 , 4-й під`їзд за період з 01.07.2016 по 01.07.2024; технічного паспорта на багатоквартирний будинок за адресою АДРЕСА_2 , 4-й під`їзд, з якого позивач встановив опалювальну площу квартир та площі місць загального користування; актів прийняття на абонентський облік вузлів розподільного обліку – квартирних теплових лічильників за адресою АДРЕСА_2 , 4-й під`їзд, за період з 01.07.2016 по 01.07.2024; корінців нарядів на включення та відключення об`єкту теплоспоживання за адресою АДРЕСА_2 , 4-й під`їзд, за період з 01.07.2016 по 01.07.2024; відомостей зняття показників вузла комерційного обліку теплоспоживання за адресою АДРЕСА_2 , 4-й під`їзд, за період з 01.07.2016 по 01.07.2024; відомостей обліку спожитої теплової енергії за адресою АДРЕСА_2 , 4-й під`їзд, за період з 01.07.2016 по 01.07.2024; журнал обліку спожитої теплової енергії за адресою АДРЕСА_3 під`їзд, за період з 01.07.2016 по 01.07.2024; звітів про споживання теплової енергії за адресою АДРЕСА_2 ; 4-й під`їзд, за період з 01.07.2016 по 01.07.2024.
Заява обґрунтована тим, що наведені вище засоби доказування необхідні для встановлення розміру поданої теплової енергії, перевірки правильності ведення обліку теплової енергії позивачем, правильності оформлення та зняття показників обліку теплової енергії. Оскільки в заявника виникають сумніви, що позивач взагалі не веде первинного обліку та первинних документів, тому він вважає, що такі засоби доказування можуть бути втрачені, тому їх збирання стане неможливим чи утрудненим.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення суду, що надійшов від ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» вказано, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для зміни чи скасування додаткового рішення суду. Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін. Крім того, у відзиві заявлено клопотання про постановлення окремої ухвали та направлення її до відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури для вирішення питання про наявність підстав дисциплінарної відповідальності адвоката Новікова М. В.
Вказане клопотання обґрунтовано тим, що під час розгляду справи встановлено обставини, які можуть свідчити про порушення адвокатом Новіковим М. В. вимог ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики.
Адвокат Новіков М. В. фактично використав створене ним адвокатське бюро для здійснення самопредставництва з одночасним формулюванням вимог про стягнення з іншої сторони значних сум витрат на професійну правничу допомогу. Такі дії на думку позивача можуть свідчити про використання адвокатського статусу та організації форми адвокатської діяльності не з метою надання незалежної професійної правничої допомоги клієнту, а для створення штучних підстав стягнення коштів з іншої сторони.
Розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення доказів шляхом їх витребування у позивача, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Згідно ч. 2 ст. 116 ЦПК України способом забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначених судом. 
Як вбачається з матеріалів справи, аналогічного змісту заяву (а.с. 16-17 т. 2) ОСОБА_1 подавав до суду першої інстанції.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.04.2026 (а.с. 24-25 т. 2) в її задоволенні було відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_1 не доведено суду обставини припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання відповідних доказів стане згодом неможливим.
Статтею 353 ЦПК України визначено ухвали, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів.
Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.11.2021 у справі № 520/14132/18 якщо подається клопотання про забезпечення доказів шляхом їх витребування, тобто за наявності підстав для забезпечення та сплати судового збору за подання заяви про забезпечення доказів, то ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні такого клопотання може бути оскаржена в апеляційному порядку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.04.2026 про відмову в забезпеченні доказів відповідач ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не оскаржував, що свідчить про погодження відповідача з мотивами суду першої інстанції та його висновком і вона є чинною на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів враховує, що забезпечення доказів може бути вжито на будь-якій стадії, якщо невжиття заходів може утруднити чи унеможливити отримання доказів, разом з тим звертає увагу, що повторне клопотання повинно містити посилання на нові обставини (наприклад, реальна загроза втрати доказу), які не були враховані судом першої інстанції, або докази того, що раніше отримати їх було неможливо (поважні причини).
Оскільки таких посилань з доведенням факту реальної загрози втрати перелічених в заяві доказів ОСОБА_1 не наведено, вказане питання вже розглянуто судом першої інстанції, тому підстав для задоволення відповідної заяви на стадії апеляційного перегляду справи колегія суддів не вбачає і відповідно така заява підлягає залишенню без задоволення. 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
За правилами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості в розмірі 21 917,78 грн. (15 706,62 – заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та внески; 4 588,26 грн. – інфляційна складова боргу; 1 622,90 грн. – три відсотки річних). За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18.05.2018).
Сторони виклали свої аргументи та позицію щодо незаконності рішення суду в своїх апеляційних скаргах, крім того, відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу позивача з приведенням доводів щодо необґрунтованості такої апеляційної скарги, яким судом апеляційної інстанції буде надана відповідна оцінка під час розгляду справи. 
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено що ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі ліцензії № 374 від 30.11.2012, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та рішень Черкаської міської ради «Про забезпечення населення гарячим водопостачанням та центральним опаленням державним підприємством «Черкаська ТЕЦ» № 520 від 24.05.2000, «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси» № 1480 від 31.10.2007, забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси.
Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_2 здійснюється ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» (рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1480 від 31.10.2007).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.09.2024 (а.с. 9 т. 1) квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 .
Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюються безперервно, з урахуванням перерв, визначених ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».
Ціною послуги з постачання теплової енергії тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються КМУ, якщо інше не передбачено законом.
Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.09.2019 № 1021 встановлено розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та постачання гарячої води власникам (співвласникам) будівель, які приєднані до інженерних мереж ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно».
В квартирі АДРЕСА_1 встановлено квартирний лічильник обліку теплової енергії.
З вересня 2016 відповідачу не нараховується плата за надання послуг з гарячого водопостачання в зв`язку з встановленням на приладах опалення заглушок. 
Відповідач з липня 2016 не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення, а також не здійснював внески за обслуговування вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії.
Згідно з розрахунком Черкаської ТЕЦ, заборгованість відповідача по о/р НОМЕР_1 , відкритому за адресою: АДРЕСА_4 , яка утворилася за період з 01.07.2016 по 01.07.2024 становить 15 706,62 грн.
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання по оплаті комунальних послуг станом на 01.12.2021 позивачем надано розрахунок інфляційних втрат в розмірі 4 588,26 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 1 622,90 грн.
Такими є встановлені фактичні обставини справи. Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з подання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830, Методикою розподілу, яка затверджена Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, Правилами надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. 
Частиною 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги – послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Згідно п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води – суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.
Згідно з наведеним вище, ПрАТ «Черкаське хімволокно», як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії, законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
З моменту надання позивачем послуг, відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачами зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.
Обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає з норм чинного законодавства, зокрема ЦК України та умов договору, укладеного між сторонами.
Відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. На це вказала Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 та Верховний Суд у постановах від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц, від 18.09.2019 у справі № 369/3682/16-ц, від 07.02.2024 у справі № 372/2236/21, від 20.11.2024 у справі № 372/2236/21.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. 
Згідно ст. 17 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. 
Внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання включаються до плати виконавцю відповідно комунальної послуги і в рахунку відображаються окремо.
Відповідно до ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» ці витрати не входять до тарифу на комунальну послугу, а є додатковими внесками.
Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1021 від 17.09.2019 встановлені розміри внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та постачання гарячої води власникам (співвласникам) будівель, які приєднані до інженерних мереж ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно», зокрема щодо будинку АДРЕСА_2 .
Офіційно оприлюднені тарифи є загальновідомими обставинами та не потребують доведення (постанова Верховного Суду від 18.09.2019 № 308/3838/16-ц).
На думку колегії суддів, позивачем обґрунтовано нарахована плата, як внески, на виконання рішення органів місцевого самоврядування та визначено заборгованість відповідача за внесками в сумі 76,86 грн. у відповідності до затвердженого розміру, встановлених рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1021 від 17.09.2019 і висновок суду про задоволення вимоги позивача про стягнення таких внесків з відповідача є правильним.
Щодо стягнення заборгованості за абонентське обслуговування системи гарячого постачання та функціонування.
Абонентське обслуговування (абонплата) системи гарячого водопостачання (ГВП) передбачено нормами цивільного законодавства, зокрема ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження правил надання послуги з постачання теплової енергії», постановою КМУ від 21.08.2019 № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами».
Нарахування абонентської плати за гаряче водопостачання (ГВ) та функціонування систем є фіксованим щомісячним платежем, який нараховується незалежно від фактичного споживання води чи проживання в квартирі. Плата покриває витрати на обслуговування договорів, розподіл обсягів та обслуговування внутрішньо будинкових систем ГВ.
Оскільки відповідачем не вносилася абонентська плата за гаряче водопостачання, вимоги позивача по її сплаті є законними і висновок суду про стягнення такої плати з відповідача на користь позивача у визначеному позивачем розмірі є обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що квартира відповідача офіційно відключена від гарячого водопостачання, її обслуговування не відбувається і відповідач не є абонентом послуги гарячого водопостачання, тому відсутні підстави для стягнення абонентської плати за гаряче водопостачання є безпідставними, оскільки, це плата не спожиті куби води, а за витрати виконавця на обслуговування договору: друк квитанцій, роботу з абонентами, обслуговування будинкових лічильників, тощо. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неправильність нарахування абонентської плати відхиляються колегією суддів, оскільки такі доводи нічим не підтверджені, а сам розрахунок не спростований належними та допустимими доказами.
Щодо нарахування заборгованості за послугу з теплопостачання.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
Згідно п. 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21.09.2019 відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення будівлі/будинку.
Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315.
Відповідно до п. 18 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21.09.2019 одиницею вимірювання обсягу (кількості) спожитої споживачем теплової енергії є гігакалорія (Гкал). 
Згідно до п. 19 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21.09.2019, комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
Відповідно до п. 32 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21.09.2019 плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду) та умовно-постійної частини тарифу (протягом року).
Згідно п. 33 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21.09.2019, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо-будинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньо-будинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.
Відповідно до п. 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21.09.2019 споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загально-будинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
За змістом ч. 1 ст. 901 ЦК України, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загально-будинкові потреби опалення здійснюється згідно з розділом IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315.
У ч. 2 Методики зазначено, що загально-будинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньо-будинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Місця загального користування - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.
Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, проводять оплату: за обсяг теплової енергії, витраченої на загально-будинкові потреби протягом опалювального сезону, за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року, з наявністю будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії.
ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 було визначено право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку. Отже показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто в даному випадку ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ».
Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості з теплопостачання, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що наданий разом з позовною заявою лист-розрахунок заборгованості (а.с. 5 т. 1) не містить даних про обсяг спожитої енергії в Гкал та містить нарахування за квадратними метрами площі, тому не може бути врахований під час розгляду справи. При цьому, судом першої інстанції враховано розрахунок заборгованості, наданий відповідачем (а.с. 215-217 т. 1), згідно якого кількість теплової енергії нарахована за показниками лічильника (4,035 Гкал) помноженими на тарифну ставку з постачання теплової енергії для населення (1 Гкал = 1 407,85 грн.). Наданий позивачем додатковий розгорнутий розрахунок заборгованості (а.с. 4-11 т. 2) судом відхилено як доказ, оскільки на думку суду він лише підтверджує суму боргу з розрахунку м^2, яка визначена в листі розрахунку, який доданий до позовної заяви.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме листа-розрахунку заборгованості по ОР 11111158 (а.с. 5 т. 1) в ньому приведені нарахування заборгованості (в тому числі й за теплову енергію) у споживача кв. АДРЕСА_1 , нарахована за період з 01.07.2016 по 01.07.2024 та становить 14 476 грн. Разом з боргом ГВП та ВН сума заборгованості визначена в розмірі 15 706,62 грн. Судом першої інстанції не враховано, що вказаний лист-розрахунок містить структуровані стовпці нарахування відповідних сум і вони відображають виключно вид комунальної послуги, а не визначають одиницю її виміру. 
Крім цього, судом не враховано, що наданий лист-розрахунок є документом автоматизованої системи обліку заборгованості теплової енергії, із зазначенням технічних ідентифікаторів послуги теплопостачання (опалення), які не є визначенням одиниці виміру чи методики розрахунку.
Згідно з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018, розподіл теплової енергії здійснюється пропорційно опалювальної площі. Отже використання площі як бази нарахування є передбаченим законом способом визначення частки споживача у загальному обсязі спожитої послуги із врахуванням показників індивідуального лічильника обліку теплової енергії.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив додатково наданий позивачем розрахунок від 25.03.2026 (а.с. 4-11 т. 2), здійснений за спожитими відповідачем послугами в Гігокалоріях, який як зазначено судом в своєму рішенні лише підтверджує попередній розрахунок позивача та підтверджує суму боргу з розрахунку м^2.
Здійснюючи оцінку вказаного доказу, колегія суддів вважає його належним доказом та враховує, що даний доказ містить помісячне визначення вартості послуг із врахуванням усіх складових, передбачених законодавством, а саме: фактичних показників лічильника, нарахувань на місця загального користування, донарахувань до мінімального рівня споживання, абонентської плати та в ньому враховано зміни правового регулювання, зокрема набрання чинності з 13.11.2021 Методики розподілу № 315, що передбачає зміну принципів і формул нарахування.  Такий розрахунок є комплексним, деталізованим та виконаним відповідно до вимог законодавства.
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду в частині врахування розрахунку заборгованості наданого відповідачем (а.с. 215-217 т. 1), оскільки судом першої інстанції не взято до уваги, що вказаний розрахунок виконаний шляхом множення загального обсягу спожитої теплової енергії за багаторічний період на один тариф помісячної деталізації, без урахування змін тарифів, без урахування місць загального користування, без донарахувань до мінімального рівня споживання та інших обов`язкових складових. Такий розрахунок є спрощеним (індикативним) і не відповідає вимогам щодо проведення фінальних нарахувань за спожиту енергію, оскільки в ньому відсутні дані нарахувань окремо за кожен місяць, з використанням тарифу, який діяв у конкретний період із врахуванням Методики розподілу, відсутні застосування коефіцієнтів, що враховують обсяг енергії, витраченої на опалення під`їздів, роботу інженерних систем. Оскільки такий розрахунок є неповним, тому він не відображає фактичну заборгованість споживача, який має індивідуальний лічильник обліку теплової енергії.
З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» щодо оскарження рішення суду в цій частині є обґрунтованими, стороною відповідача належними та допустимими доказами не спростовані, тому дають підстави для зміни рішення в цій частині. 
Лист-розрахунок по особовому рахунку відповідача № НОМЕР_1 щодо нарахування заборгованості є правильним, йому надана судом апеляційної інстанції належна оцінка, крім того такий розрахунок підтверджений розгорнутим розрахунком заборгованості від 25.03.2026, всі нарахування проведені у відповідності до визначеної Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.
Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком, розмір заборгованості ОСОБА_1 за оплату послуги теплопостачання за період з 01.07.2016 по 01.07.2024 складає 14 476 грн., тому вказана заборгованість підлягає стягненню на користь позивача.
При цьому, колегія суддів вважає правильним висновок суду в частині відмови в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, оскільки з наданого розрахунку вбачається, що відповідач в липні 2018 та листопаді 2018 сплачував заборгованість за надані послуги, що є підставою для переривання строку позовної давності, яка, в даному випадку, в силу введеного карантину, воєнного стану та положень п.п. 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову не спливла.
Крім того, відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст. ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати у будь-який час. 
Як зазначено у ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд першої інстанції помилково не врахував факту наявності заборгованості за спожиті комунальні послуги, що свідчить про прострочення виконання грошового зобов`язання та наявності підстав для такого стягнення.
Згідно з розрахунком інфляційних втрат (а.с. 6 т. 1) та розрахунком трьох відсотків річних (а.с. 7 т. 1) вбачається, що сума нарахувань за інфляційними втратами складає 4 588,26 грн., а трьох відсотків річних складає 1 622,90 грн. 
Колегія суддів здійснила перевірку арифметичної правильності та відповідності методології нарахування сум, які надав позивач та погоджується з такими сумами, оскільки інфляційні втрати нараховані відповідно до індексів споживчих цін, а три відсотки річних нараховано відповідно до положень ст. 625 ЦК України. Оскільки суд вважає розрахунки правильними, а вимоги позивача в цій частині правомірними, тому колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги позивача щодо оскарження рішення в цій частині та необхідності захисту порушеного права ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» шляхом задоволення заявлених позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, враховуючи вищевикладені мотиви постанови апеляційного суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника позивача на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.04.2026 слід задовольнити частково, апеляційну скаргу відповідача на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.04.2026 залишити без задоволення, а саме рішення суду змінити, збільшивши суму стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з 7 324,33 грн. до 15 076 грн. та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за інфляційну складову боргу в розмірі 4 588,26 грн. та три проценти річних у розмірі 1 622,90 грн.
У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За наслідком розгляду справи в суді апеляційної інстанції, вимоги позовної заяви задоволено повністю.
За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3 028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1031 від 24.10.2024 (а.с. 1 т. 1). За подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 4 992 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 253 від 16.04.2026 на суму 4 542 грн. (а.с. 78 т. 2) та № 259 від 20.04.2026 на суму 450 грн. (а.с. 77 т. 2).
Відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в силу вимог ЗУ «Про судовий збір» (п. 9 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону), як особа з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення (а.с. 132 т. 2).
В даному випадку, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій підлягають компенсації позивачу за рахунок держави.
Щодо оскарження додаткового рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.04.2026.
Колегія суддів враховує, що судом першої інстанції позовні вимоги ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» були задоволені частково.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач не надав суду доказів того, що ОСОБА_3 , який є головним бухгалтером, мав право укладати договори про надання правничої допомоги від імені АБ «Новіков та партнери». Крім того, судом зазначено, що відповідач не надав доказів того, яким саме адвокатом АБ «Новіков та партнери» були виконані роботи, необхідні для правничої допомоги та не надав доказів того, що Хільченко А. В., яким складено детальний опис робіт є адвокатом.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 141 ЦПК України врегульовано питання розподілу судових витрат між сторонами.
Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються в разі задоволення позову – на відповідача; в разі відмови в позові – на позивача; в разі частково задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за наслідком розгляду справи в суді апеляційної інстанції рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.04.2026 змінено, а позовні вимоги ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» задоволено в повному обсязі, тому, враховуючи положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України підстави для стягнення витрат на правничу допомогу з позивача на користь відповідача відсутні, а відтак заява ОСОБА_2 про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, що була подана до суду першої інстанції задоволенню не підлягає.
Так як, судом першої інстанції в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу було відмовлено, і підстави для їх стягнення за наслідком перегляду справи в суді апеляційної інстанції відсутні, додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.04.2026 підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції даної постанови апеляційного суду.
Щодо вимоги відзиву ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» про постановлення окремої ухвали відносно адвоката Новікова В. М., колегія суддів, враховує наступне.
ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» вважає, що наявні порушення з боку відповідача, які виразилися в порушенні ним вимог ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики з метою використання адвокатського статусу та створення штучних підстав стягнення коштів з іншої сторони спору. 
Відповідно ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Частиною 2 ст. 262 ЦПК України визначено, що суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.
Згідно із ст. 385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 ЦПК України може постановити окрему ухвалу.
Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.
Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.
Враховуючи, що колегія суддів у процесі перегляду даної справи не встановила порушень, які б слугували підставою для постановлення окремої ухвали відносно дій відповідача – адвоката Новікова В. М., тому клопотання позивача про постановлення окремої ухвали не підлягає задоволенню. 
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в  :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.04.2026 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» - Давиденка Віктора Юрійовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.04.2026 – задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.04.2026 – задовольнити частково.
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» - задовольнити.
Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.04.2026 в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого постачання змінити, збільшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованості з 7 324,33 грн. до 15 706,62 грн. 
В частині відмови в задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних рішення суду – скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за інфляційну складову боргу в розмірі 4 588,26 грн. та три відсотки річних в розмірі 1 622,90 грн., а всього 6 211,16 грн. 
Додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.04.2026 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови апеляційного суду.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд цієї справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 8 020 грн. компенсувати Приватному акціонерному товариству «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» за рахунок держави в порядку, визначеному законом.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 21.07.2026.

Суддя-доповідач   

Судді