Справа № 638/11667/26
Провадження № 2/638/8683/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Семіряд І.В.,
за участю секретарів Рубель О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , Харківська міська рада про позбавлення права користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:
26.05.2026 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 . У квартирі також зареєстрована та мешкає її дочка ОСОБА_4 . Окрім позивача та її дочки у квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , колишній чоловік та ОСОБА_3 , син позивача. На час звернення до суду квартира не приватизована та була отримана матір`ю позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На початку війни син позивача виїхав за кордон на постійне проживання, де і перебуває до теперішнього часу, до м. Харкова не планує повертатися. ОСОБА_2 , колишній чоловік, у травні 2021 року виїхав мешкати до будинку у селі Великі Проходи Дергачівської міської громади, а у 2022 року на постійне місце проживання до РФ. Відповідачі з часу добровільного виїзду не мали наміру вселитися у квартиру, жодних перешкод позивачка та її дочка у користуванні квартирою не чинили. У зв`язку з чим позивач просила позбавити відповідачів права користування житлом у квартирі АДРЕСА_1 . 
26.05.2026 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В.
28.05.2026 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, уповноважила ОСОБА_5 представляти її інтереси.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій зазначив, що не заперечує що він та його батько ОСОБА_2 квартирою не користується. Батько виїхав з квартири у 2021 році. Він виїхав за кордон після початку війни і повертатися на сьогодні до м. Харкова не планує. Реально користується квартирою його мати ОСОБА_1 та сестра ОСОБА_4 . Проти задоволення позову ОСОБА_1 про позбавлення його права користування не заперечує, позов визнає. Просив справу розглядати за його відсутності. 
Третя особа ОСОБА_4 надала заяву, у якій зазначила, що підтверджує обставини, викладені у позові. Просила справу розглядати за її відсутності.
Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є неприватизованою та та була отримана матір`ю позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_6 разом з родиною на підставі спочатку договору найму житлового приміщення від 23.01.1974, а у подальшому – рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів міста Харкова №106/11 від 06.04.1982 «Про закріплення житлової площі за ОСОБА_6 ».
Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради міста Харкова №146/47 від 22.08.2000 було змінено умови договору найму на квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку з випискою ОСОБА_6 та визнано позивачу ОСОБА_1 наймачем квартири.
Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно з довідкою КП «Жиколмсервіс» від 01.08.2008 за адресою АДРЕСА_2 прописана та проживає ОСОБА_1 , разом з нею за вказаною адресою проживають чоловік ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_4 та син – ОСОБА_3 , чотири людини з 21.08.2007.
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщені осіб від 06.05.2026 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 (відповідач), ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_4 (третя особа).
09.10.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , у якому зазначала, зокрема, що у травні 2021 ОСОБА_2 виїхав мешкати зі спільного проживання у м. Харкові до будинку у селі Велики Проходи Дергачівської міської громади, а у 2022 році до Російської Федерації. 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 22.01.2026 №638/20014/25 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано.
ОСОБА_3 у 2022 році виїхав за кордон на постійне проживання, що підтверджується відповідною міграційною довідкою.
Відповідно до листа КНП «Міська поліклініка №26» ХМР від 10.07.2026, наданого на ухвалу суду про витребування доказів, ОСОБА_2 декларації з лікарем не має, за медичною допомогою не звертався. ОСОБА_3 декларації з лікарем немає, за медичною допомогою не звертався. 
З наданих позивачем платіжних інструкцій вбачається, що тягар сплати комунальних послуг у кв. АДРЕСА_1 несе ОСОБА_1 . 
Судом були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . 
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що у будинку АДРЕСА_3 проживає з 30.09.1986. ОСОБА_10 та всіх хто проживає у квартирі знає давно. ОСОБА_11 , син ОСОБА_10 , поїхав за кордон, після початку війни, поїхав до Європи. ОСОБА_12 , колишній чоловік ОСОБА_10 , у 2021 року поїхав з квартири. Особистих речей сина та колишнього чоловіка ОСОБА_10 у квартирі нема. У квартирі проживає позивач та її дочка ОСОБА_13 . ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до квартири не поверталися, перешкод їм у поверненні до квартири ніхто не здійснював.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_10 знає з 1996 року. ОСОБА_11 це син ОСОБА_10 , а ОСОБА_12 колишній чоловік. ОСОБА_11 , син ОСОБА_10 , поїхав за кордон, після початку війни, поїхав до Європи. ОСОБА_12 , колишній чоловік ОСОБА_10 , у 2021 року поїхав з квартири. Особистих речей сина та колишнього чоловіка ОСОБА_10 у квартирі нема. У квартирі проживає позивач та її дочка ОСОБА_13 . ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до квартири не поверталися, перешкод їм у поверненні до квартири ніхто не здійснював.
Отже, свідки підтвердили, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тривалий час не проживають у квартирі, перешкод у користування квартирою не здійснюється.
Суд вважає покази свідків належними, допустимими та достовірними доказами.
При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом (частини перша та друга статті 71 ЖК).
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК).
У статті 71 ЖК України встановлено загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.
Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 755/1139/18 (провадження № 61-6632св22)).
Системне тлумачення статей 71, 72 ЖК дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, яка втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від16 червня 2021 року в справі № 289/2299/18 (провадження № 61-17608св20), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі № 759/19579/17 (провадження № 61-4520св21), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року в справі № 554/3289/20 (провадження № 61-2951св21).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від16 червня 2021 року в справі № 289/2299/18 (провадження № 61-17608св20) зазначено, що: «системне тлумачення статей 71, 72 ЖК дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, яка втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі № 759/19579/17 (провадження № 61-4520св21) вказано, що: «аналіз статей 71, 72 ЖК дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2024 року у справі № 404/9215/19 (провадження № 61-4042св24) зазначено: «у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК України)».
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 приблизно з 2021 року, а відповідач ОСОБА_3 у 2022 році, добровільно вибули із спірного житлового приміщення, фактично у ньому не проживають, особистих речей у квартирі не мають, витрат на її утримання та оплату житлово-комунальних послуг не несуть, наміру повернутися до спірного житла не виявляють, а свідома поведінка відповідачів щодо нез`явлення за зареєстрованим в Україні місцем проживанням свідчить про втрату ними інтересу до спірного житлого приміщення. Будь-яких доказів, які б свідчили про наявність поважних причин їх тривалої відсутності або про збереження фактичного зв`язку із спірним житлом, суду не надано.
Окрім того, відповідач ОСОБА_3 надав суду заяву, у якій повідомив, що не проживає у спірній квартирі з 2022 року, після початку війни, поїхав на постійне проживання до Європи та повертатися до України не планує.
Отже, суд дійшов висновку про задоволення позову, адже судом враховано баланс інтересів відповідачів з одного боку та позивача та третьої особи на стороні позивача з іншого, так як наявність права користування спільним житлом у відповідачів за їх відсутності у цьому житлі призводить до нарахування відповідних комунальних платежів за відсутні за місцем мешкання відповідачів, що створює не виправдуваний тягар для позивача.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України – судові витрати покладаються на відповідачів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 90, 92, 95, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268.208-282ЦПК України, суд,- 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , Харківська міська рада про позбавлення права користування житлом -задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , права користування житловою квартирою АДРЕСА_1 . 
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 судовий збір по 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп з кожного.
До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення було відкладено до 17.08.2026.
Сторони:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_2 .
Відповідач- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_2 .
Відповідач- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований АДРЕСА_2 .

Суддя – І.В. Семіряд