Номер провадження: 33/813/1768/26 
Справа № 523/12329/26
Головуючий у першій інстанції Шкуренков М.В.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.09.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Шахової О.В., 
розглянувши апеляційну скаргу захисниці Цибульської Ганни Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 
на постанову судді Пересипського районного суду м. Одеси від 08 липня 2026 року
встановив:
Постановою судді Пересипського районного суду м. Одеси від 08 липня 2026 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.
Судом встановлено, що 29 травня 2026 року о 02:10 год, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «BMW 525» номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Південна дорога, 67 в місті Одесі з явними ознаками стану наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі КНП «ООМЦПЗ» лікарем наркологом відмовився. Зафіксовано на ПВР №№ 471512, 471649.
В апеляційній скарзі захисниця Цибульська Г.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати постанову судді Пересипського районного суду м. Одеси від 08 липня 2026 року та винести нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
За доводами апеляційної скарги у справі відсутні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 керування транспортним засобом, оскільки з відеозаписів убачається лише те, що він знаходиться у салоні транспортного засобу та те, як до нього підходять правоохоронці та пропонують йому надати документи, які посвідчують його особу та пройти огляд на стан сп`яніння. Звертає увагу на те, що дійсно суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 сидів за кермом автомобіля у якого був увімкнутий двигун, однак це не підтверджує факт керування транспортним засобом. Відповідаючи на запитання поліцейського, ОСОБА_1 хоча і зазначив, що їде з гостей, однак він не повідомляв, що саме він керував автомобілем. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, однак з відеозапису убачається те, що він не заявляв категоричної відмови, а перебував у стані дезорієнтації та не розумів, що саме та які процесуальні дії відбуваються. Усвідомлена, чітка та добровільна відмова не зафіксована. Фактично поліцейські не пересвідчилися, що особа усвідомила зміст пропозиції пройти огляд та правові наслідки можливої відмови та скористалися ситуацією. Правоохоронці безпідставно посилалися на притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44 КУпАП. Вказані на відеозаписі GPS координати не відповідають фактичному місцю складення протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про сумнівність відеозапису, як джерела доказу. Зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення такої ознаки наркотичного сп`яніння, як: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, не узгоджуються із матеріалами відеозапису, який долучений до матеріалів справи, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції таких ознак не мав, реакція його зіниць на світло поліцейським не перевірялась в загалі, оскільки події відбувалися вночі, він поводився спокійно, відповідно до обстановки події. Також, поліцейські не зафіксували жодної іншої ознаки, окрім розширення зіниць, а це само по собі може бути викликане втомою, стресом, зміною освітлення, неврологічними станами, прийомом лікарських препаратів та іншими медичними причинами. З відеозапису убачається, що приблизно через три хвилини після початку спілкування поліцейських з ОСОБА_1 лунає сигнал повітряної тривоги, однак ця обставина не зупиняє правоохоронців, хоча вона суттєво впливає на психологічний стан ОСОБА_1 , на сприйняття ним інформації та на перебіг процесуальних дій.Проведення процесуальних дій, які потребують зупинки, очікування чи перебування на відкритій місцевості під час повітряної тривоги, порушують конституційне право на безпеку життя та здоров`я людини. З відеозапису убачається, що пропозиція поїхати до закладу охорони здоров`я здійснювалася під час оголошеної повітряної тривоги, хоча поліцейські повинні були зупинити проведення будь-яких дій та продовжити лише після закінчення повітряної тривоги, що не було останніми дотримано.
В апеляційній скарзі захисниця порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови вона отримала лише 05 серпня 2026 року та цього ж дня вперше звернулася з апеляційною скаргою, яку постановою Одеського апеляційного суду від 13 серпня 2026 року повернуто. З апеляційною скаргою повторно захисниця звернулася 14 серпня 2026 року. 
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисниця Цибульська Г.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисниці Цибульської Г.В.
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.
Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.
Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Так, 08 липня 2026 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 09 липня 2026 року і закінчився 20 липня 2026 року. Копію цієї постанови суду захисниця отримала лише 05 серпня 2026 року.
З матеріалів справи убачається, що вперше апеляційну скаргу адвокат 
Цибульська Г.В. подала 05 серпня 2026 року, Постановою Одеського апеляційного суду від 13 серпня 2026 року апеляційну скаргу повернуто у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи доказів, які б підтверджували повноваження захисниці на представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції. 
14 серпня 2026 року, тобто вже на наступний день після прийняття вказаної вище постанови суду, адвокат Цибульська Г.В. повторно звернулася з апеляційною скаргою, усунувши недоліки, які слугували підставою для її повернення.
Ураховуючи відсутність у справі доказів, які б підтверджували факт проголошення в судовому засіданні оскаржуваної постанови, часу отримання захисницею її копії, а також беручи до уваги, що після усунення обставин, які слугували підставою для повернення апеляційної скарги, адвокат повторно подала апеляційну скаргу упродовж розумного строку після повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань, тому за таких обставин апеляційний суд вважає, що апелянту потрібно поновити строк на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Щодо суті апеляційної скарги, апеляційний суд зауважує про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: "будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі" (Рішення Європейського суду з правлю дини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" ("O'Halloran and Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я (ч. 4ст. 266 КУпАП).
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).
Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів, регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року N 1452/735 (далі - Інструкція).
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (п. 4 розділу I Інструкції).
Ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 розділу I Інструкції).
У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (п. 12 Розділу II Інструкції).
Наведені вище вимоги національного законодавства правоохоронцями дотримані.
Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відеозапис, інші документи.
Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд в основу свого рішення, серед іншого, поклав відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, направленні водія на огляд, відеозаписах, долучених правоохоронцями до матеріалів справи.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №603720, складеного відносно ОСОБА_1 , правоохоронцями зафіксовано, що: «29 травня 2026 року о 02:49 год в м. Одеса, вул. Південна дорога, 67, водій керував автомобілем «БМВ» д.н. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме розширені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився відеофіксація 471512, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР».
Надаючи пояснення у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що ознак наркотичного сп`яніння не було, не був у стані сп`яніння, зіниці очей реагували на світло. 
З відеозапису, долученого до матеріалів справи убачається, що під час комендантської години правоохоронці зупинили транспортний засіб. У той момент, коли поліцейський наближався до цього автомобіля його двигун був увімкнутий, за кермом цього транспортного засобу, як згодом з`ясувалося знаходився ОСОБА_1 , інших осіб у салоні автомобіля не було. Під час спілкування з правоохоронцями, ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом, на вимогу поліцейського, як водій автомобіля пред`явив посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Встановивши особу водія, поліцейськими з`ясовано, що ОСОБА_1 двічі притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 44 КУпАП. На вимогу поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 відмовився (02:53:40 – час вказаний на відеозаписі). Поліцейський роз`яснив водієві, що у такому разі стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням вимог п.2.5 ПДР (02:53:40-02:53:47- час вказаний на відеозаписі) та повторно запропонував водієві пройти огляд у вказаний вище спосіб, проте ОСОБА_1 відмовився (02:55:16 – час вказаний на відеозаписі). Повідомивши 
ОСОБА_1 про його права, передбачені законом, правоохоронці перейшли до оформлення адміністративних матеріалів (02:56:01 – час вказаний на відеозаписі). Також убачається, що повітряну тривогу було оголошено о 03:09:59. 
Установивши та зафіксувавши, що водій транспортного засобу з ознаками наркотичного сп`яніння відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у спеціалізованому закладі охорони здоров`я, поліцейськими підставно складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, наведені захисницею у якості підстави для скасування постанови суду, апеляційний суд зауважує, що мотиви, якими керувався Малищак І.А., відмовляючись від виконання обов`язку, передбаченого п.2.5 ПДР не мають правового (юридичного) значення, оскільки законодавець не визначає обставини, які можуть слугувати підставами для звільнення водія від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського. 
Твердження адвоката про те, що за допомогою відеозапису не зафіксовано, що ОСОБА_1 усвідомлював зміст пропозиції пройти огляд та правові наслідки можливої відмови, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки за допомогою згаданого джерела доказів, зафіксовано, як правоохоронці двічі запропонували водієві пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у порядку, передбаченому законом, при цьому перед пропозицією, висловленою вдруге, водія повідомлено про можливість настання негативних правових наслідків у вигляді складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП через порушення вимог п.2.5 ПДР. 
Аргументи про відсутність у ОСОБА_1  ознак наркотичного сп`яніння, апеляційний суд відхиляє, оскільки поліцейський лише фіксує ознаки, які на його переконання можуть свідчить про можливе (ймовірне) перебування особи у стані певного сп`яніння, у той час, як єдиним джерелом доказів, яке може спростувати існування таких сумнівів поліцейських є висновок лікаря закладу охорони здоров`я, який у цій справі відсутній. 
Доводи захисниці про відсутність у справі доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1  автомобілем, апеляційний суд оцінює критично, оскільки на місці події ОСОБА_1  цю обставину (факт керування транспортним засобом) не заперечував, на вимогу поліцейського надав документи саме, як водій автомобіля. З відеозапису убачається, що у той час як поліцейський підійшов до автомобілю у якому працював двигун, за кермом знаходився ОСОБА_1 , інші особи у салоні транспортного засобу були відсутні.
Наведені вище обставини дають підстави дійти беззаперечного висновку, що за обставин, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, транспортним засобом керував саме ОСОБА_1 .
Посилання захисниці на те, що правоохоронці після оголошення сигналу повітряної тривоги продовжили вчиняти дії, спрямовані на оформлення матеріалів справи, апеляційний суд відхиляє, з огляду на те, що до складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення поліцейські перейшли о 02:56:01 (час вказаний на відеозаписі), повітряну тривогу оголошено о 03:09:59, тобто зі сплином майже 14 хвилин. Аналіз відеозапису дає підстави стверджувати, що сам по собі факт оголошення повітряної тривоги не вплинув на психологічний стан ОСОБА_1 , на сприйняття ним інформації та перебіг дій, як про те запевняє захисниця, оскільки він не звертався до правоохоронців з проханням зупинити оформлення матеріалів справи чи б то задля їх складання перейти до укриття, посилаючись на загрозу для життя та здоров`я. 
Підлягає критичній оцінці твердження захисниці про те, що вимога пройти огляд на стан сп`яніння була висловлена на адресу водія під час оголошення сигналу повітряної тривоги, оскільки такі обставини спростовуються відеозаписом. 
Стосовно посилань апелянта про недопустимість та неналежність відеозапису, що міститься в матеріалах справи як доказу у справі, з підстав зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд зауважує про таке.
Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.
Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь - які фактичні дані». Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.
Сама по собі та обставина, що GPS координати, зазначені на відеозаписі не відповідають фактичному місцю події, за умови не надання стороною захисту доказів та спростування обставин, зафіксованих за допомогою відеозапису, не може свідчити про його недостовірність, як джерела доказу.
Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до 
ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, підстав для закриття провадження справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП є вірним.
Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.
Керуючись ст. 294 КУпАП
постановив:
Клопотання захисниці Цибульської Ганни Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Пересипського районного суду м. Одеси від 08 липня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисниці Цибульської Ганни Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Пересипського районного суду м. Одеси від 08 липня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко