ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2026 року
м. Київ
справа № 758/10817/20
провадження № 61-14296св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - Київська міська рада,
відповідачі: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - гаражний автокооператив «Вікторія»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Галатенко Євгеній Євгенійович, на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Сушко Л. П, від 15 жовтня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У вересні 2020 року Київська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н. М. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 здійснила самочинне будівництво нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: 
АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва, та на підставі неналежних документів здійснила реєстрацію об`єкту самочинного будівництва.
3. Київська міська рада, як єдиний розпорядник земель комунальної власності м. Києва, жодних рішень щодо передачі у власність чи користування земельної ділянки за вказаною адресою під будівництво ні ОСОБА_1 , ні іншим фізичним чи юридичним особам не приймала.
4. Посилаючись на викладене та остаточно сформулювавши позовні вимоги, Київська міська рада просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 листопада 2016 року 
№ 32357408 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084041080000, за 
ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, орієнтовною площею 17,6 кв. м, на АДРЕСА_1 
(код ділянки 91:066:0005), привівши її у придатний для використання стан.
5. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - гаражний автокооператив «Вікторія» (далі - ГА «Вікторія»).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
6. Рішенням Подільського районного суду м. Києва, у складі судді 
Гребенюка В. В., від 10 квітня 2023 року у задоволені позову відмовлено.
7. Суд першої інстанції виходив з того, що зміст і характер правовідносин між учасниками справи, свідчить, що спір виник між міською радою та 
ОСОБА_1 , а приватний нотаріус Козаєва Н. М. є неналежним відповідачем.
8. Вирішуючи спір в частині вимог до  ОСОБА_1 , суд вказав на встановлений факт вжиття заходів з оформлення спірної земельної ділянки за автогаражним кооперативом та його можливість претендувати на отримання цієї ділянки для здійснення своєї діяльності, а тому відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення з боку члена кооперативу, а відтак, і бути підставою для застосування щодо нього приписів статті 212 ЗК України.
9. Суд вважав, що ГА «Вікторія» з 1988 року є користувачем земельної ділянки, площею 1,4548 га, (обліковий код 91:066:0005) на просп. Правди у 
м. Києві, для обслуговування існуючих гаражів та автостоянки. Користування цією ділянкою є безперервним та відкритим, а докази зворотного, зокрема будь-яких порушень законодавства щодо використання земельної ділянки не за цільовим призначенням відсутні. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є членом ГА «Вікторія».
10. Позивачем не наведено обґрунтування тієї обставини, що державна реєстрація права власності на збудований та введений в експлуатацію гараж на відведеній для цієї мети земельній ділянці порушує права та охоронювані законом інтереси територіальної громади м. Києва.
11. Оскільки суд, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
12. Постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року апеляційну скаргу Київської міської ради задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 листопада 2016 року № 32357408 на земельну ділянку, обліковий код: 91:066:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084041080000, за 
ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, орієнтовною площею 17,6 кв. м, на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), привівши її у придатний для використання стан. Вирішено питання розподілу судових витрат.
13. Колегія суддів вказала, що земельна ділянка на 
АДРЕСА_1 належить до комунальної власності міста та виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею. Однак міська рада, рішень щодо передачі земельної ділянки ні ОСОБА_1 , ні іншим особам у власність чи користування не приймала.
14.  ОСОБА_1 здійснила самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва, та на підставі неналежних документів здійснила реєстрацію самочинно збудованого майна.
15. Нотаріус не здійснив запит до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо правомірності посвідчення права власності 
ОСОБА_1 на спірний об`єкт нерухомості. Рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32357408 
від 14 листопада 2016 року є незаконним і підлягає скасуванню, а висновки суду першої інстанції про те, що нотаріус є неналежним відповідачем, в цьому випадку, є помилковими.
16. Суд вважав, що позовні вимоги Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки і приведення у придатний для користування стан є належним та ефективним способом захисту прав територіальної громади. 
17. Про порушення прав територіальної громади позивачу стало відомо після проведення 31 січня 2020 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) обстеження земельної ділянки за адресою: 
АДРЕСА_1 і звернувшись з позовом у листопаді 2020 року, позивач не пропустив строк звернення до суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
18. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат 
Галатенко Є. Є., просить скасувати постанову Київського апеляційного суду 
від 15 жовтня 2025 року, залишивши в силі рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
19. 13 листопада 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат 
Галатенко Є. Є., подала касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 758/10817/20.
20. Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , витребувано із суду першої інстанції матеріали справи № 758/10817/20, які у лютому 2026 року надійшли до Верховного Суду.
21. Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
22. Підставою касаційного оскарження судового рішення заявниця зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22, постановах Верховного Суду від 15 лютого 2018 року у справі № 910/5702/17, від 24 липня 2019 року у справі № 910/10932/17, від 02 червня 2021 року у справі № 509/11/17, 
від 01 вересня 2021 року у справі № 335/5136/19, від 27 квітня 2022 року 
у справі № 521/21538/19, від 15 лютого 2023 року у справі № 645/3628/18, 
від 01 листопада 2023 року у справі № 754/3614/19, від 20 лютого 2024 року у справі № 910/15124/19, від 14 травня 2024 року у справі № 758/38/21, 
від 26 червня 2024 року у справі № 758/27/21, від 26 червня 2024 року у справі № 758/13812/21, від 04 грудня 2024 року у справі № 758/11255/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
23. Посилається на те, що належними вимогами, які може заявити власник земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або про визнання права власності на це майно.
24. Вказує, що апеляційний суд не дослідив та не надав належної оцінки копії акта обстеження земельної ділянки з фотографіями гаражів на території ГА «Вікторія», відповідно до яких ці гаражі зблоковані між собою і не є окремими будівлями, власники суміжних гаражів як співвідповідачі до участі у справі не залучались. Оскільки висновок будівельно-технічної експертизи про можливість окремого знесення належного відповідачу гаража без порушення прав та інтересів користувачів суміжних гаражних боксів, у справі відсутній, то підстав для задоволення позову в цій частині у апеляційного суду не було.
25. Посилається на те, що ГА «Вікторія» є належним користувачем земельної ділянки, площею 1,4548 га, для обслуговування існуючих гаражів та автостоянки з 1988 року.
26. Зауважує, що для проведення державної реєстрації права власності на спірний гараж нотаріусу було всі необхідні для цього документи, а 
ОСОБА_1 , будучи членом ГА «Вікторія» та сплативши пайовий внесок, правомірно набула право власності на гараж. Однак ці обставини залишилися поза увагою апеляційного суду, який зобов`язавши  ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та привести її у придатний для використання стан, допустив втручання у право на мирне володіння майном, яке гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод.
27. Наголошує, що державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у спорі про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.
28. Стверджує, що рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно було прийняте у 2016 році, сам гараж збудований у 1990 році, а позивач не міг не знати про наявність гаражів на спірній земельній ділянці.
Відзив на касаційну скаргу не подано
Інші процесуальні звернення, подані до Верховного Суду
29. У березні 2026 року  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат 
Галатенко Є. Є., подала письмові пояснення, в яких вказує, що апеляційний суд безпідставно поновив позивачу строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкрив апеляційне провадження. Звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 24 грудня 2025 року у справі № 758/9749/20, від 04 лютого 2026 року у справі № 758/9741/20, які ухвалені після подання касаційної скарги у цій справі.
30. Колегія суддів вважає, що доводи цих пояснень не можуть бути враховані Верховним Судом, оскільки за своїм змістом вони є доповненням до касаційної скарги, які подані поза межами строку, визначеного частиною першою 
статті 398 ЦПК України.
31. Щодо посилання на висновки Верховного Суду, викладені у постановах 
від 24 грудня 2025 року у справі № 758/9749/20 та від 04 лютого 2026 року у справі № 758/9741/20, які ухвалені після подання касаційної скарги, то вони дійсно стосуються вирішення питання поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, проте у розглядуваній справі врахування цих висновків виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
32. Стаття 406 ЦПК України чітко визначає порядок оскарження ухвал апеляційного суду, що не підлягають оскарженню окремо від постанови суду.
Цей порядок передбачає, що скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову (частина друга статті 406 ЦПК України).
33. Однак ОСОБА_1 , подаючи касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року, не посилалась на те, що апеляційний суд безпідставно поновив позивачу строк на апеляційне оскарження рішення суду та відповідно не оскаржувала ухвалу Київського апеляційного суду від 24 березня 2025 року в порядку передбаченому 
статтею 406 ЦПК України.
34. При цьому у справах № 758/9749/20, № 758/9741/20, на висновки Верховного Суду в яких посилається ОСОБА_1 у письмових поясненнях, питання законності поновлення апеляційним судом строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції було предметом касаційного перегляду.
Обставини справи, встановлені судами
35. ГА «Вікторія ( АДРЕСА_1 ) був зареєстрований 04 червня 1997 року.
36. 10 квітня 2003 року ГА «Вікторія» звернувся до Київської міської державної адміністрації із заявою (вх. № 13949) про реєстрацію за ним земельної ділянки.
37. 19 листопада 2012 року ГА «Вікторія» звернувся до позивача з клопотанням (вх. № К-20559) про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
38. В подальшому, на підставі рішення позивача від 23 жовтня 2013 року 
№ 342/9830 «Про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ГА « Вікторія » на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» ГА « Вікторія » було надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,45 га, в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки.
39. Згідно з витягом з технічної документації земельна ділянка, на якій розташований ГА «Вікторія», зареєстрована в Головному управлінні земельними ресурсами під кадастровим номером 8000000000:91:066:0005, площа земельної ділянки складає: 14 548 кв. м.
40. Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 
від 07 жовтня 2022 року № 05702-12207 у міському земельному кадастрі земельна ділянка з кодом 91:066:0005 обліковується за ГА «Вікторія» на підставі додатку до технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування кварталу № 91:066, розробленого ТОВ «Топос» без оформленого відповідно до законодавства України права власності чи користування.
41. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником «ряд 2 , гараж», за адресою: 
АДРЕСА_2 , загальною площею 17,6 кв. м.
42. У матеріалах справи наявний технічний паспорт Київського міського бюро технічної інвентаризації на гаражний бокс АДРЕСА_2, в якому міститься план за поверхами, експлікація внутрішніх площ та характеристика будинку, господарських будівель та споруд.
43. Відповідно до довідки ГА «Вікторія» від 06 травня 2021 року № 65 ОСОБА_1 є членом ГА «Вікторія» згідно з рішенням загальних зборів 
від 05 червня 1993 року № 2 та власником гаражу № НОМЕР_2 , ряд 2 , площею 17,6 кв. м, який побудований господарчим способом та введений в експлуатацію 
1990 року.
44. Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було направлено запит до Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 жовтня 2019 року № 05703-19400 щодо надання інформації за ким зареєстровано право власності на гаражні бокси, розташовані на АДРЕСА_1 .
45. Листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 29 жовтня 2019 року № 062/14-14547 (И-2019) повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за адресою: АДРЕСА_1 , не була проведена реєстрація права власності на гаражний бокс № НОМЕР_2 , ряд 2 в ГА «Вікторія».
46. Департаментом було направлено запит до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13 січня 2020 року № 057031-135 щодо надання інформації чи отримували власники гаражних боксів дозвільні документи на будівництво об`єктів нерухомого майна на АДРЕСА_1 .
47. Листом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24 січня 2020 року № 073-1066 повідомлено, що Департаментом за адресою: АДРЕСА_1 , будь-які дозвільні документи, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва (гаражних боксів) не видавалось та не реєструвалось.
48. 31 січня 2020 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: 
АДРЕСА_1 (обліковий код: 91:066:0005), за результатами якого складено акт № 20-0050-07. Обстеження проводилось на підставі Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 вересня 
2003 року № 16/890.
За результатами обстеження встановлено, що земельна ділянка, площею 1,4548 га, (обліковий код: 91:066:0005) на АДРЕСА_1 згідно з даними міського земельного кадастру обліковується за ГА «Вікторія»; за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки в користування (власність); інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня; зазначена земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, в її межах розташовано індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
49. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
50. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
51. Касаційна скарга у цій справі подана ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Галатенко Є. Є.
52. Інші учасники справи постанову суду апеляційної інстанції не оскаржили.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень
53. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
54. Згідно з частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
55. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
56. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі 
№ 569/17272/15-ц.
57. Звертаючись до суду з позовом, Київська міська рада, вважаючи, що за ОСОБА_1 незаконно зареєстровано право власності на гараж, який розташований на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності та щодо якої рада будь-яких рішень про передачу під будівництво у власність чи користування не приймала, просила суд, зокрема, визнати протиправним та скасувати рішення про реєстрацію права власності на спірний гараж за ОСОБА_1 .
58. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною другою статті 376 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
59. У разі, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
60. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
61. У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22).
62. Враховуючи, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав у частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині, проте помилково виходив з мотивів необґрунтованості позовних вимог.
63. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на наведене належної уваги не звернув та скасував правильне по суті рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вказаних вимог позову.
64. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 25 березня 2026 року у справі № 758/3014/20, від 08 липня 
2026 року у справі № 758/8502/20 за подібними позовами Київської міської ради, зокрема до інших власників гаражів в ГА «Вікторія». 
65. Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
66. З огляду на викладене, постанову апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог вказаних у цьому розділі слід скасувати, а рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України у цій частині залишити в силі, з врахуванням висновків викладених у цій постанові.
Щодо позовних вимог про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан
67. Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
68. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
69. Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
70. Розпорядження землями комунальної власності м. Києва, у тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування, відповідно до 
статті 9 ЗК України належить до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу.
71. Відповідно до пункту «а» частини другої статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
72. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. наприклад постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).
73. Не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці. Отже, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, право власності на будівлю набуває лише той, хто має речове право на землю.
74. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.
75. За змістом статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
76. За частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
77. Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
78. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу та статті 212 ЗК України, вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки із приведенням її у попередній стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою (постанова Верховного Суду від 29 січня 2026 року у справі № 758/3718/20).
79. У розглядуваній справі апеляційним судом встановлено, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею. При цьому Київська міська рада не приймала рішень про передачу у користування чи у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 . Отже, в діях відповідачки наявні ознаки самовільного зайняття земельної ділянки.
80. За цих обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку, що спірне нерухоме майно вважається самочинним збудованим, а тому позовні вимоги про звільнення самовільно зайнятої спірної земельної ділянки шляхом приведення її у придатний для використання стан є обґрунтованими.
81. Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, сформульованими у подібних правовідносинах та викладеними у постановах від 29 січня 2026 року у справі № 758/3718/20, від 08 липня 2026 року у справі № 758/8502/20.
82. У справі, що переглядається, Київська міська рада обґрунтовувала вимоги до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки і приведення її у придатний для використання стан порушенням права власності на спірну землю її дійсного власника - територіальної громади 
м. Києва. Виходячи з мети позову, вказані вимоги слід інтерпретувати як вимоги, спрямовані на усунення перешкод власнику у здійсненні ним права власності на земельну ділянку, що згідно з наведеним у цій постанові є ефективним способом захисту, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги.
83. Доводи касаційної скарги про те, що державний реєстратор не є належним відповідачем у цьому спорі на правильність висновків апеляційного суду в частині вирішення вимог про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки і приведення її у придатний для використання стан не впливають. Приватний нотаріус судове рішення в касаційному порядку не оскаржує.
84. Доводи касаційної скарги про те, що спірна земельна ділянка була відведена для будівництва гаражів, а ОСОБА_1 повністю сплатила пайовий внесок за гараж і тому законно набула на нього право власності, підлягають відхиленню, оскільки земельна ділянка не надавалася у користування чи у власність відповідачки, а реєстрація права власності на гараж за ОСОБА_1 відбулася незаконно.
85. Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не оцінив усі аспекти втручання держави у право власності відповідачки на майно є необґрунтованими. У справі встановлено, що право власності ОСОБА_1 на спірне майно зареєстроване з порушенням вимог закону, без надання усіх необхідних документів, з якими закон пов`язує правомірне виникнення права власності, чим порушено право власності на землю територіальної громади 
м. Києва.
86. Верховний Суд констатує, що звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, орієнтовною площею 17,6 кв. м, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, переслідує легітимну мету дотримання принципу верховенства права і відповідає суспільним інтересам.
87. Втручання у право власності відповідачки здійснено на підставі закону, з метою забезпечення суспільного інтересу, а саме усунення перешкод власнику землі (територіальній громаді) здійснювати своє право власності.
88. Київською міською радою подано відповідні позови не лише до 
ОСОБА_1 , а й до інших осіб, за якими зареєстровано право власності на гаражі розташовані на спірній земельній ділянці.
89. Щодо доводів касаційної скарги про пропуск строку позовної давності, колегія суддів зауважує таке.
90. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
91. Верховний Суд у постанові від 06 березня 2018 року у справі 
№ 607/15489/15-ц звертав увагу, що позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення.
92. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом усунення перешкод у користуванні цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
93. З урахуванням встановленого факту розміщення гаражу, зареєстрованого на праві власності за відповідачкою у справі, на земельній ділянці комунальної власності, колегія суддів зауважує триваючий характер порушення права територіальної громади на земельну ділянку, а відтак вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги щодо помилковості висновків апеляційного суду про незастосування до спірних правовідносин строків позовної давності.
94. До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2026 року у справі № 761/18913/23.
95. Висновки апеляційного суду в цій частині не суперечать висновкам Верховного Суду, на які заявниця посилається в касаційній скарзі.
96. Згідно з вимогами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
97. Постанову апеляційного суду в частині вирішення вимог про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан необхідно залишити без змін.
98. З огляду на часткове задоволення касаційної скарги, здійснений судом апеляційної інстанції розподіл судових витрат підлягає зміні, а саме необхідно зменшити розмір судового збору, стягнутий з ОСОБА_2 на користь Київської міської ради з 10 510 грн до 5 255 грн (за одну немайнову вимогу).
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 413, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Галатенко Євгеній Євгенійович, задовольнити частково.
2. Постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року в частині позовних вимог Київської міської ради до  ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності скасувати, рішення Подільського районного суду 
м. Києва від 10 квітня 2023 року в цій частині залишити в силі, з врахуванням висновків, викладених у цій постанові.
3. Постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши суму стягнутого судового збору з 10 510 грн до 5 255 грн.
4. Постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року в частині позовних вимог Київської міської ради до ОСОБА_1  про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: | Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович