Справа № 276/1080/26
Провадження по справі №2/276/842/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2026 року селище Хорошів
Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Збаражського А.М.,
з участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, мотивуючи заявлені вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати – ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина. Спадкове майно складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться АДРЕСА_1 . Будучи спадкоємцем першої черги за законом в цілій частці після смерті матері, вона у встановлений шестимісячний строк, звернулася до нотаріальної із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, 04.06.2026 року отримала постанову за №131/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. 
Позивач просить суд визнати за нею, в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок з господарськимим будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 24.06.2026 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 11.08.2026 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач в позовній заяві просить справу розглядати без її участі.
Представник відповідача, Новоборівської селищної ради, в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради, зазначив, що позов визнає.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно достатті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно дост. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленихст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зістаттями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 17 жовтня 2025 року.
ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 14 грудня 1967 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 виданого 12 вересня 1987 року.
Відповідно до довідки Новоборівської селищної ради №225/08-10 від 11.06.2026 року, спадкодавець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті та протягом 6-ти місяців після смерті за вище вказаною адресою разом із спадкодавцем ніхто зареєстрований не був.
Згідно листа приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. від 04.06.2026 року за №130/02-14/30/2026, станом на 15.06.2026 року згідно спадкової справи №30/2026 заведеної 07 квітня 2026 року щодо майна спадкодавця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 – ОСОБА_1 є спадкоємцем в цілій частці, яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви « Про прийняття спадщини» відповідно до ст. 1268 ЦК України.
Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №84788309 від 07.04.2026 року слідує, що до майна ОСОБА_2 заведено спадкову справу №30/2026. 
Згідно постанови приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. від 04.06.2026 за №131/02-31 слідує, нотаріальну дію з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 не може бути видано, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. 
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.
Судом встановлено, що на звернення позивача щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою:  АДРЕСА_1 , про що свідчить постанова приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіною Н.Д. від 04.06.2026 за №131/02-31.
Із довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №292 від 18.05.2026 року слідує, що право власності на нерухоме майно, що знаходиться в  АДРЕСА_1 , не зареєстроване.
Відповідно до довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №291 від 01.05.2026 року слідує, що за наявними даними , які знаходяться в КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирсьокї обласної ради, об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 присвоєно інвентаризаційний номер №147. Загальна площа житлового будинку станом на 01.05.2026 року складає 56,2 кв.м., житлова – 15,0 кв.м. До будинку належать: сарай літ. «Б», літня кухня літ. «В», гараж з погрібом літ. «Г,г», вбиральня літ. «У», криниця «№1», огорожа «№2-4».
Разом з тим, відповідно до довідки Новоборівської селищної ради №02/198 від 04.06.2026 року,житловий будинок за адресою:  АДРЕСА_1 рахується за спадкодавцем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно запису по господарської книги №11, с. Турчинка за 2024-2028 роки, особовий рахунок № НОМЕР_4 .
Зазначене також підтверджується копією облікової картки об`єкта погосподарського обліку за 2024-2026 рік, в якій наявні відомості про те, що головою домогосподарства за адресою:  АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .
Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , 01.05.2026 року виготовлено на ім`я ОСОБА_1 .
Відповідно до звіту про оцінку майна №260611/13-л вартість житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 56,2 кв.м., житловою площею 15,0 кв.м., що знаходиться в  АДРЕСА_1 становить 48163 гривень.
Згідно листа-відповіді приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. від 10.07.2026 року за вих.№173, спадкова справа після ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно даних із Спадкового реєстру, нею заводилась. Спадкова справа заводилась на підставі заяви ОСОБА_1 «Про прийняття спадщини», яка є єдиним спадкоємцем за законом. Також в спадковій справі присутня заява ОСОБА_4 «Про відмову від прийняття спадщини».
Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону України права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві Юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.
Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.
Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом у цілій частці, прийняла спадщину, однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськимим будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 позивач не може оформити свої спадкові права. Водночас, вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав померлій ОСОБА_2 про що свідчать записи у погосподарській книзі, відомості з селищної ради, а також технічна документація на нерухомість.
Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.
Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачем на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться в АДРЕСА_1 буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 19, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, -
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Учасники справи
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 .
Відповідач: Новоборівська селищна рада Житомирського району Житомирської області, адреса місця знаходження: с-ще Нова Борова, вул. Незалежності, буд.9-А Житомирського району Житомирської області; код ЄДРПОУ 04344601.

Суддя    А.М.Збаражський