Справа №296/1173/26

2/295/3051/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.07.2026 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді Чішман Л.М.
за участю секретаря Лайчук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 – адвоката Могильницької Ірини Михайлівни до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, третя особа – орган опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, - 
ВСТАНОВИВ:
10.03.2026 з Корольовського районного суду м. Житомира до Богунського районного суду м. Житомира надійшла вказана цивільна справа для розгляду за підсудністю.
Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що шлюб між сторонами розірвано, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_4 .
Відповідач не цікавиться життям сина, не відвідує та не організовує спільних зустрічей із сином, встановлення місця проживання дитини з матір`ю є необхідним для повноцінної реалізації позивачем своїх обов`язків, у тому числі в умовах війни та без присутності батька дитини здійснити реєстрацію місця проживання дитини за місцем їх фактичного проживання, виїзду за кордон без згоди відповідача тощо.
Ухвалою суду від 12.03.2026 у справі відкрито загальне позовне провадження.
В судове засідання сторони не з`явились.
23.03.2026 від відповідача надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти визначення місця проживання дитини з матір`ю.
02.07.2026 представник третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, долучила до матеріалів справи висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з позивачем.
08.07.2026 від представника позивача надійшла заява, в якій остання просила розгляд справи проводити без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 13.11.2015 відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис №1857.
У шлюбі сторони стали батьками  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).
Дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с. 12, 14).
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира №296/5981/22 від 06.12.2022 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 15-17).
Позивач працевлаштована керуючим магазинами ТОВ ОТК «Європлюс», за місцем роботи характеризується позитивно, має стабільний дохід (а.с. 19-21, 24-29).
Відповідно до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 статті 155 СК України).
Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Як зазначено у ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначаються нею самою.
Відповідно до частин 1-2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).
У справах щодо здійснення одним із батьків прав на спілкування стаття 8 Конвенції передбачає батьківське право на вжиття заходів з метою возз`єднання зі своєю дитиною та обов`язок національних органів влади сприяти такому возз`єднанню настільки, наскільки інтереси дитини передбачають, що має бути зроблено все для збереження особистих стосунків, і, за необхідності, «відновлення» сім`ї; обов`язок держави полягає не у досягненні результату, а у вжитті заходів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кацпер Новаковський проти Польщі» пункт 74, від 10.01.2017 року).
Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 по справі №542/1428/18 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Конвенції.
Неповнолітній син сторін ОСОБА_4 проживає з позивачем, яка в змозі забезпечити дитину належними умовами проживання, виховання та розвитку.
Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування №825 від 18.06.2026 враховуючи, що прийняття рішення не позбавляє будь-кого з батьків у подальшому реалізовувати власні права та обов`язки з виховання та утримання дитини, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .
Механізм визначення місця проживання дітей з одним із батьків не має на меті обмеження іншого з батьків у правах.
Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд враховує об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, поведінку батьків щодо дитини.
Суд враховує, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_4 та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, а також інтереси неповнолітньої дитини, її вік, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, право неповнолітнього на щасливе та спокійне дитинство, які вказують на її відношення до утримання і виховання дитини, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, наміри і можливості виховувати дитину як повноцінного члена суспільства, виходить із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дитини, та дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, на підставі внутрішнього переконання, враховуючи те, що відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, а також відсутність заперечень третьої особи, наявність відповідного висновку, дійшов висновку, що місце проживання сина ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів неповнолітнього ОСОБА_3 . 
Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким остання буде проживати.
При цьому, визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як передбачено частиною 4 ст. 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задовольняє їх у повному обсязі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою сплатила судовий збір в сумі 1064, 96 грн, просила судові витрати стягнути з відповідача. (а.с. 1, 35).
Разом з тим, відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням ветерана № НОМЕР_1 , а тому звільнений від сплати судового збору.
Відповідно до вимог частин 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, у зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору на підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 1064, 96 грн слід компенсувати за рахунок держави.
Керуючись Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 160, 161, 171, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 12, 77, 81, 141, 200, 206, 211, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
Позовну заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Могильницької Ірини Михайлівни до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, третя особа – орган опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради - задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_6 .
Сплачений ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1064, 96 грн компенсувати за рахунок держави.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 . 
Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, місцезнаходження: м. Житомир, м-н С.П. Корольова, 4/2, код ЄДРПОУ: 04053625.

Повний текст рішення виготовлено 08.07.2026.

Суддя          Л.М. Чішман