ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року 
м. Київ
Cправа № 910/12927/23 (910/6728/25) 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Жукова С. В., Картере В. І.,

за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І., 

учасники справи:
ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Паверсток" - арбітражний керуючий Череватий Л. Б.;
представник ОСОБА_1 - Борисевич Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паверсток" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича (вх. № 3707/2026)
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026
у справі № 910/12927/23 (910/6728/25)
за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Паверсток" - арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича 
до ОСОБА_1 
про визнання недійсним договору та повернення майна
в межах справи № 910/12927/23
за заявою Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паверсток"
про банкрутство,
ВСТАНОВИВ:
Обставини справи
1. 11.10.2023 Господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/12927/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Паверсток" (далі - ТОВ "Паверсток"), а 17.07.2024 - ухвалив постанову про визнання боржника банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначив арбітражного керуючого Череватого Л. Б.
2. Під час здійснення ліквідаційної процедури, ліквідатор з`ясував, що у власності боржника перебував транспортний засіб - автомобіль: марка PORSCHE, модель CAYENNE, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , рік випуску 2020, двигун НОМЕР_2 , чорного кольору.
3. Листом від 20.08.2024 №31/26-2588 Регіональний сервісний центр ГСЦ MBC у м. Києві на запит ліквідатора Череватого Л.Б. повідомив, що 01.06.2022 при перереєстрації, на автомобіль видано номерні знаки НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 01.06.2022. Також, до листа долучено відповідні документи, що стали підставою для здійснення перереєстрації.
4. Суди встановили, що 01.06.2022 між ТОВ "Паверсток" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №8041/2022/3198966, відповідно до якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки PORSCHE моделі CAYENNE, рік випуску 2020, двигун НОМЕР_2 , чорного кольору, VIN НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 .
5. У пункті 3.1 вказаного договору сторони погодили ціна транспортного засобу у розмірі1 800 000,00 грн.
6. На виконання умов договору купівлі-продажу ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ "Паверсток" грошові кошти у сумі 1 800 000 грн шістьма рівними платежами у період з 10.06.2022 по 17.06.2022.
7. Відповідно до поданого ліквідатором банкрута Висновку про вартість майна від 30.12.2024, підготовленого експертом-оцінювачем Гохбергом Ігорем Ісааковичем, ринкова вартість автомобіля PORSCHE CAYENNE, реєстраційний номер НОМЕР_6 , 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 станом на 01.06.2022 становила 5 846 000 грн.
8. Зазначений договір укладено в період існування у ТОВ "Паверсток" заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг груп" (далі -ТОВ "Електротрейдінг груп") на суму 21 743 796,84 грн.
Короткий зміст позовних вимог
9. Вважаючи, що автомобіль був відчужений за заниженою вартістю, ліквідатор боржника звернувся до суду з цим позовом та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу недійсним на підставі частини першої статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, а також на підставі частини першої статті 203, частини шостої статті 3, частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України як такий, що укладений на шкоду кредиторам, за умови наявності значної кредиторської заборгованості перед ТОВ "Електротрейдінг груп", зобов`язати відповідача повернути до складу ліквідаційної маси спірний автомобіль.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
10. 20.08.2025 рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/12927/23 (910/6728/25) позов задоволено повністю. Визнано недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу №8041/2022/3198966 від 01.06.2022, укладений між ТОВ "Паверсток" та ОСОБА_1 . Витребувано від ОСОБА_1 на користь ТОВ "Паверсток" транспортний засіб - легковий автомобіль марки PORSCHE, модель CAYENNE, рік випуску 2020, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 та стягнуто судові витрати.
11. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з Висновком про вартість майна від 30.12.2024, ринкова вартість автомобіля станом на 01.06.2022 становила 5 846 000 грн. Тож, за висновком суду, ТОВ "Паверсток" відчужило транспортний засіб за ціною значно нижчою від ринкової.
12. Суд першої інстанції зауважив, що сторонами не надано доказів, які би свідчили про наявність розумного обґрунтування та економічної доцільності відчуження транспортного засобу за вказаною низькою ціною попри те, що в боржника на момент укладення договору існували зобов`язання перед іншими контрагентами, зокрема перед ТОВ "Електротрейдінг груп" на суму 21 743 796,84 грн, і боржник не вжив заходів, спрямованих на належне виконання своїх зобов`язань.
13. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01.06.2022 №8041/2022/3198966, який за сукупністю обставин має фраудаторний характер, та вчинений із порушенням статей 13, 203 ЦК України.
14. За наведених обставин суд дійшов висновку також про необхідність задоволення позовної вимоги щодо застосування наслідків недійсності правочину - витребування у відповідача на користь позивача транспортного засобу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
15. 10.03.2026 постановою Північного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2025 у справі № 910/12927/23 (910/6728/25) скасовано. Прийнято нове рішення. У позові відмовлено повністю.
16. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, зазначив про недоведеність продажу автомобіля за істотно заниженою ціною. Суд не прийняв як належний доказ ринкової вартості автомобіля висновок про оцінку від 30.12.2024, оскільки він складений ретроспективно, без огляду автомобіля на дату оцінки, із використанням інформації, наданої замовником, та із застосуванням інших припущень і обмежень. Суд також звернув увагу на використання для порівняння автомобілів пізніших років випуску та визначення вартості без ПДВ. У зв`язку з цим апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність продажу автомобіля за істотно заниженою ціною.
17. Водночас суд послався на принцип свободи договору та зазначив, що сторони вільні у визначенні його умов, у тому числі ціни, а погоджена ними ціна сама по собі не свідчить про неправомірність правочину. Зазначив, що на момент укладення договору у боржника існувала заборгованість перед ТОВ "Електротрейдінг груп", однак до укладення правочину боржник частково погасив її. На думку суду, відчуження автомобіля за таких обставин не доводить виникнення недостатності майна для задоволення вимог цього кредитора. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що існування заборгованості перед іншими кредиторами, на яке послався суд першої інстанції, належними доказами не підтверджено.
18. Щодо доводів про номінального набувача та матеріалів кримінального провадження суд відхилив посилання ліквідатора на ухвали Вищого антикорупційного суду, зазначивши, що за відсутності обвинувального вироку такі ухвали не мають преюдиційного значення для встановлення вини осіб. Відповідно, доводи про відчуження автомобіля на номінального власника суд визнав недоведеними належними та допустимими доказами.
19. За сукупністю наведеного суд дійшов висновку, що обставини, які свідчили б про вчинення спірного договору всупереч статтям 13, 203 ЦК України та на шкоду кредиторам, не доведені, а тому підстав для визнання договору недійсним немає.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
20. У касаційній скарзі ТОВ "Паверсток" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Череватого Л. Б. просить:
- скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2025 у справі № 910/12927/23 (910/6728/25); 
- у разі якщо суд касаційної інстанції дійде до висновку про відсутність підстав для залишення в силі рішення суду першої інстанції, - направити справу на новий розгляду до суду апеляційної інстанції;
- вирішити питання про перерозподіл судових витрат, понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "Паверсток" у зв`язку з розглядом справи №910/12927/23 (910/6728/25) у суді апеляційної інстанції.
21. Касаційне провадження відкрито з підстав, визначених у пунктах 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.
22. Скаржник не погоджується з постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 у справі № 910/12927/23 (910/6728/25), вважає її незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права (а саме: статей 73, 74, 76, 78, 79, частини першої, третьої статті 86 ГПК України, статті 91, частини першої статті 277 ГПК України, підпункту "г" пункту 2 частини першої ст. 282 ГПК України, підпунктів "а", "в", пункту 3 частини першої 1 статті 282 ГПК України), а також такою, що прийнята з застосуванням норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17; від 16.05.2024 у справі № 911/248/21 (911/2367/22); постановах Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 693/624/19 та від 07.10.2020 у справі № 755/17944/18; постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 24.11.2021 справі № 905/2030/19 (905/2445/19); постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18 від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17 та від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, а також у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування норм права щодо окремих правовідносин.
23. Скаржник вважає безпідставним відхилення апеляційним судом висновку про вартість майна від 30.12.2024 як ретроспективного. На його думку, ретроспективний характер оцінки та відсутність можливості огляду автомобіля на минулу дату самі по собі не свідчать про недопустимість чи недостовірність такого доказу. Крім того, суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, не надав належної оцінки актуалізованому висновку про вартість майна від 29.09.2025, іншим доказам щодо вартості та характеристик автомобіля, а також не застосував належним чином стандарт більшої вірогідності доказів.
24. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував принцип свободи договору, оскільки він не виключає можливості визнання правочину недійсним як такого, що вчинений на шкоду кредиторам. На думку скаржника, сукупність обставин - наявність значної заборгованості, момент відчуження автомобіля та його продаж за ціною, яка, за наданою оцінкою, істотно нижча за ринкову, - свідчить про фраудаторний характер правочину. При цьому суд апеляційної інстанції, як стверджує скаржник, не врахував висновків Верховного Суду щодо критеріїв фраудаторності оплатних правочинів.
25. Скаржник не погоджується з висновком про недопустимість посилання на ухвали Вищого антикорупційного суду за відсутності обвинувального вироку. Він зазначає, що такі матеріали не використовувалися як преюдиційні для встановлення вини осіб, а мали бути оцінені як докази у сукупності з іншими матеріалами справи. На думку скаржника, суд апеляційної інстанції безпідставно не дослідив та не оцінив відповідні відомості.
Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
26. У відзиві відповідач ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, зазначаючи про те, що:
- позивач не довів фраудаторність договору та недобросовісність відповідача;
- автомобіль продано за погодженою сторонами ціною 1 800 000 грн, яка повністю сплачена відповідачем;
- доказів того, що відповідач був обізнаний про заборгованість ТОВ "Паверсток" перед кредиторами або діяв недобросовісно, не надано;
- висновок про ринкову вартість автомобіля на 5 846 000 грн правомірно відхилений апеляційним судом через недоліки звіту та невідповідність вимогам нормативних актів;
- посилання позивача на матеріали кримінального провадження та ухвали Вищого антикорупційного суду є безпідставними, оскільки вироків суду немає, а наведені в ухвалах відомості не підтверджують пов`язаності відповідача з іншими особами;
- продаж автомобіля, на думку відповідача, не спричинив неплатоспроможності ТОВ "Паверсток", оскільки навіть за ринковою ціною він не покрив би заборгованість перед кредитором;
- фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
27. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
28. Відповідно до частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
29. Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.
30. Насамперед це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
31. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
32. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 24.11.2021 у справі №905/2030/19 (905/2445/19), на яку посилається скаржник.
33. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.
34. Водночас стаття 42 КУзПБ є спеціальною щодо загальних, установлених ЦК України підстав для визнання правочинів недійсними, оскільки наведена норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів боржника недійсними, які (підстави) характерні виключно для правовідносин, що виникають у судовій процедурі банкрутства.
35. Так, частиною першою статті 42 КУзПБ визначено підстави, згідно з якими господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам.
36. Такою підставою, серед інших, є те, що боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів (згідно з абзацом четвертим частини першої статті 42 КУзПБ).
37. У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину (частина третя статті 42 КУзПБ).
38. Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, спрямованого на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів.
39. Водночас однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України), а дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
40. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
41. Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
42. Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
43. Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, й це передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор має право розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та законних інтересів кредитора.
44. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимог іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.
45. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.
46. Відчуження боржником майна, вчинення інших дій, внаслідок яких зменшується його платоспроможність та унеможливлюється або істотно ускладнюється виконання зобов`язань перед кредиторами, може свідчити про недобросовісність такої поведінки та зловживання правами.
47. Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.
48. Подібні за змістом висновки, зокрема, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
49. Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові також зауважила, зокрема, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
50. Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду неодноразово звертав увагу на те, що фраудаторним правочином може бути як оплатний, так і безоплатний договір, як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин. Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:
- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж трьох років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засідання у справі);
- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);
- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.
51. Подібних за змістом висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у постановах від 02.06.2021 у справі №904/7905/16, від 24.11.2021 у справі №905/2030/19 (905/2445/19), на які посилається скаржник.
52. Як правильно зазначив апеляційний суд, сама по собі наявність у боржника заборгованості або факт відчуження ним належного йому майна не є достатніми для висновку про фраудаторність правочину. Водночас при вирішенні питання про добросовісність такого правочину суд має оцінити у сукупності всі обставини його вчинення, зокрема момент укладення договору, наявність у боржника невиконаних зобов`язань, характер та розмір заборгованості, особу контрагента, ціну правочину, факт та спосіб її сплати, наслідки відчуження майна для майнового стану боржника та можливості задоволення вимог кредиторів.
53. При цьому реалізація свободи договору не виключає обов`язку сторін діяти добросовісно та не допускає використання цивільно-правового інструментарію всупереч його призначенню, зокрема для уникнення виконання зобов`язань перед кредиторами. 
54. Отже, посилання суду апеляційної інстанції на принцип свободи договору та погодження сторонами ціни договору саме по собі не вирішує питання щодо добросовісності дій учасників спірного правочину. Погоджена сторонами ціна є результатом їхньої домовленості, однак у разі оспорювання правочину як такого, що вчинений на шкоду кредиторам, суд має перевірити, чи відповідає така домовленість іншим встановленим у справі обставинам та чи не була свобода визначення ціни використана як спосіб зменшення майнової сфери боржника на шкоду кредиторам.
55. У цьому контексті істотне значення для правильного вирішення спору має встановлення дійсної вартості відчуженого майна на момент укладення договору, оскільки у своєму позові ліквідатор боржника стверджував, що боржник відчужив транспортний засіб за ціною, втричі нижчою за ринкову.
56. Як установлено судами, автомобіль PORSCHE CAYENNE було відчужено за 1 800 000 грн, тоді як на підтвердження його ринкової вартості позивач посилався на Висновок про вартість майна від 30.12.2024.
57. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з Висновком про вартість майна від 30.12.2024, ринкова вартість автомобіля станом на 01.06.2022 становила 5 846 000 грн. Тож, за висновком суду, ТОВ "Паверсток" відчужило транспортний засіб за ціною значно нижчою від ринкової.
58. Суд апеляційної інстанції відхилив цей висновок, виходячи з імовірного характеру визначеної вартості внаслідок ретроспективного характеру оцінки, відсутності огляду автомобіля на дату оцінки, використання інформації, наданої замовником, середньостатистичного показника пробігу, використання об`єктів порівняння, випущених у наступні роки, зазначення вартості об`єкта оцінки без зазначення суми податку на додану вартість.
59. З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції суд дійшов висновку про недоведеність позивачем продажу автомобіля за істотно заниженою ціною.
60. Проте наведений висновок суду апеляційної інстанції в цій частині суд вважає помилковим та передчасним, зробленими без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для розгляду заявлених вимог позивача.
61. Суд звертає увагу, що за змістом статті 86, частини п`ятої статті 236, статті 237 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю визначення вартості спірного майна на момент його відчуження та здійснити оцінку доказів, на яких ґрунтується заявлена сума відшкодування.
62. При цьому, наводячи обставини, які, на думку суду апеляційної інстанції, свідчать про недоліки висновку про вартість майна, суд не встановив, чи могли такі обставини істотно вплинути на визначену у висновку ринкову вартість автомобіля та якою мірою, а також чи є вони такими, що унеможливлюють використання зазначеного висновку як доказу у справі. Саме по собі посилання на ретроспективний характер оцінки, відсутність огляду об`єкта та застосування окремих припущень не звільняло суд від обов`язку оцінити зміст цього доказу, його вихідні дані, методику визначення вартості та співвіднести його з іншими доказами у справі.
63. Зокрема, апеляційний суд не надав належної оцінки тому, що наданий позивачем Висновок про вартість майна від 29.09.2025 також визначає ринкову вартість спірного автомобіля станом на 01.06.2022 у розмірі 5 846 000 грн, а також іншим доказам, на які посилався позивач на підтвердження вартості автомобіля. Отже, відхиляючи первісний висновок про вартість майна, суд мав з`ясувати, чи спростовуються зазначені в ньому недоліки іншими доказами та чи впливають вони на достовірність саме визначеного результату оцінки. 
64. Крім того, апеляційний суд не надав належної оцінки актуалізованому Висновку про вартість майна від 29.09.2025, згідно з яким ринкова вартість спірного автомобіля станом на 01.06.2022 також визначена у розмірі 5 846 000 грн, а також іншим доказам, на які посилався позивач на підтвердження вартості автомобіля. 
65. Отже, відхиляючи поданий позивачем висновок про вартість майна, суд апеляційної інстанції мав з`ясувати, чи спростовуються наведені в ньому недоліки іншими доказами та чи впливають вони на достовірність саме визначеного результату оцінки. Натомість суд фактично ототожнив наявність окремих зауважень до вихідних даних та методики оцінки з недоведеністю визначеної у висновку ринкової вартості, не встановивши, чи призвели зазначені обставини до істотного викривлення результату оцінки. Такий підхід не відповідає вимогам статті 86 ГПК України щодо оцінки доказів з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку. 
66. Водночас, у разі наявності обґрунтованих сумнівів у правильності висновку експерта, наданому сторонами у справі, суд має право (всі підстави) признати відповідну експертизу для з`ясування обставин, що мають значення для справи (див. близькі за змістом висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 916/2554/17, від 27.05.2020 у справі № 916/2187/18, від 13.01.2022 у справі № 910/6552/20).
67. Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, посилаючись на технічний стан автомобіля як на обставину, що могла обумовити його продаж за ціною, істотно нижчою від визначеної позивачем ринкової вартості, відповідач мав довести належними та допустимими доказами відповідний технічний стан автомобіля на момент укладення договору та його вплив на вартість майна.
68. Як вбачається з матеріалів справи, таких доказів відповідач не надав. Крім того, суд не надав оцінки доводам про те, що умовами договору купівлі-продажу передбачено, що покупець оглянув майно, ознайомився з ним та претензій щодо технічного стану і характеристик транспортного засобу не має. 
69. Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
70. Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність позивачем факту відчуження боржником майна за заниженою вартістю майна зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин справи, із неправильним застосуванням правил розподілу тягаря доказування, що є передчасним та перешкоджає правильному вирішенню спору. 
71. Не може бути визнаний достатнім і висновок апеляційного суду про відсутність шкоди кредиторам лише з огляду на те, що до укладення спірного договору боржник здійснював погашення заборгованості перед ТОВ "Електротрейдінг груп".
72. Сам факт часткового погашення заборгованості не усуває необхідності встановити, яким був загальний обсяг невиконаних зобов`язань боржника на момент укладення договору, яке співвідношення існувало між розміром заборгованості, вартістю відчуженого активу та отриманою за нього платою, а також чи призвело відчуження автомобіля до зменшення майнової бази боржника, за рахунок якої могли бути задоволені вимоги кредиторів.
73. Як вбачається зі встановлених судами обставин, на момент укладення договору у ТОВ "Паверсток" існувала значна заборгованість перед ТОВ "Електротрейдінг груп". За таких обставин сам факт відчуження майна боржника не може оцінюватися ізольовано від розміру та стану його зобов`язань, а висновок про відсутність шкоди кредитору потребує належного обґрунтування з урахуванням усіх відповідних обставин.
74. Водночас колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо недопустимості використання ухвал слідчого судді у кримінальному провадженні для встановлення обставин, що мають значення для вирішення спору, у цій господарській справі.
75. Відповідно до частини шостої статті 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
76. Тому посилання позивача на ухвали слідчих суддів та відомості, наведені у матеріалах кримінального провадження, саме по собі не може підтверджувати обставини кримінального правопорушення, змову учасників чи інші факти, які мають бути встановлені в порядку кримінального судочинства. У цій частині висновок суду апеляційної інстанції є обґрунтованим.
77. Разом з тим, Верховний Суд погоджується з доводами скаржника в тій частині, що суд апеляційної інстанції не здійснив повного дослідження обставин, які мають істотне значення для правильної кваліфікації спірного договору, а саме не надав належної оцінки доказам щодо ринкової вартості автомобіля та їх співвідношенню з ціною його відчуження, не встановив у повному обсязі обставини щодо майнового стану боржника та наслідків відчуження автомобіля для можливості задоволення вимог кредиторів, а також не надав належної оцінки доводам щодо характеру відчуження майна та доказам, якими вони підтверджуються.
78. За таких обставин висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову є передчасним.
79. Наведені порушення норм процесуального права мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки без встановлення зазначених обставин неможливо зробити обґрунтований висновок про наявність або відсутність у спірного договору ознак фраудаторного правочину.
80. Водночас Верховний Суд зауважує, що відповідно до визначених статтею 300 ГПК України меж перегляду справи суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями самостійно встановлювати обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими або здійснювати їх нову оцінку. 
Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
81. Згідно з приписами пункту 2 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
82. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
83. З урахуванням наведеного, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
84. Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції належить врахувати наведене, надати оцінку всім доказам та доводам учасників справи у їх сукупності, зокрема доказам щодо ринкової вартості автомобіля на момент укладення спірного договору, співвідношенню цієї вартості з договірною ціною, обставинам майнового стану боржника та його заборгованості перед кредиторами, наслідкам відчуження автомобіля для можливості задоволення вимог кредиторів.
85. За результатами повного встановлення зазначених обставин та оцінки доказів у їх сукупності суду належить вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для кваліфікації спірного договору як правочину, вчиненого всупереч принципу добросовісності та на шкоду кредиторам, і відповідно - про наявність чи відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
В. Розподіл судових витрат
86. Оскільки справа передається на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паверсток" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 у справі № 910/12927/23 (910/6728/25) скасувати.
3. Справу № 910/12927/23 (910/6728/25) передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді С. Жуков

В. Картере