П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/16662/23

Місце прийняття ухвали суду 1 інстанції:
м. Одеса;
Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:
23.01.2026 року;
Суддя І інстанції: Хурса О.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Єщенка О.В.
суддів – Градовського Ю.М.
– Казанчук Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
07.07.2023 ОСОБА_1 звертався до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області щодо не нарахування і невиплати з 24 лютого 2022 року по 20 січня 2023 року включно додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області нарахувати і виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 грн на місяць, за період з 24 лютого 2022 року по 20 січня 2023 року, включно.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд визнав протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 20.01.2023 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Зобов`язав Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 грн на місяць, з 24.02.2022 по 20.01.2023.
Рішення суду набрало законної сили та позивачеві 26.02.2024 виданий виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження ВП №74502483.
30.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі №420/16662/23. Позивач просив суд зобов`язати боржника – Територіальне управління Служби судової охорони в Одеській області подати звіт про виконання рішення у повному обсязі в термін протягом одного місяця з дати отримання ухвали про встановлення судового контролю за виконанням даного рішення.
Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивач зазначав, що судове рішення в цій адміністративній справі набрало законної сили, вважається обов`язковим для виконання всіма органами державної влади на всій території України, однак протягом тривалого часу залишається не виконаним боржником, а примусове виконання рішення суду державною виконавчою службою не надало позитивного результату. Фактично додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, та на яку позивач набув право і яка за своєю правовою природою є соціальною державною гарантією за особливості несення служби в умовах війни, залишається не виплаченою позивачеві.
При цьому, боржником не вчинено належних дій, спрямованих на реальне виконання рішення суду, дії боржника у спірному випадку носять вибірковий та дискримінаційний характер.
03.10.2025 Територіальне управління Служби судової охорони в Одеській області подало суду першої інстанції заперечення на заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №420/16662/23. Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, відповідач вказував, що з метою виконання рішення суду ТУССО здійснило розрахунок потреби в коштах та звернулось до центрального органу управління Служби судової охорони із запитом щодо виділення додаткових кошторисних призначень на виконання рішення суду. Станом на теперішній час кошторисні призначення для нарахування та виплати позивачеві додаткової винагороди на виконання рішення суду ТУССО не отримало. Поряд з тим, відповідач зауважував на тому, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань є порушенням бюджетного законодавства.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року, за заявою позивача, встановлений судовий контроль за виконанням рішення в адміністративній справі №420/16662/23 в порядку статей 382 – 382-3 КАС України.
29.10.2025 Територіальне управління Служби судової охорони в Одеській області подало суду першої інстанції клопотання, в якому просило продовжити процесуальний строк для подання звіту про виконання рішення у справі №420/16662/23 до надходження відповідних бюджетних асигнувань за бюджетною програмою на виконання рішення суду за КПК 0501150 (загальний фонд).
Обґрунтовуючи вказані вимоги, ТУССО зазначало, що відповідач з метою виконання рішення у цій справі здійснив запит щодо розпорядника бюджетних коштів про виділення фінансування на виплату позивачеві додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. Станом на теперішній час кошторисні призначення для нарахування та виплати позивачеві додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, і для виконання рішення суду ТУССО від центрального органу управління Служби не отримало. Поряд з тим, виконання рішення суду поставлене в залежність від здійснення головним розпорядником коштів – Державною судовою адміністрацією України та розпорядником бюджетних коштів другого рівня центральним органом управління Служби судової охорони відповідних дій, направлених на одержання додаткових кошторисних призначень. Таким чином, фактично невиплата позивачеві додаткової винагороди на виконання рішення суду відбулась за обставин, об`єктивно незалежних від волі ТУССО.
30.10.2025 ОСОБА_1 подав суду клопотання, в якому просив:
відмовити у задоволенні клопотання ТУССО про продовження процесуального строку для подання звіту про виконання рішення суду у справі №420/16662/23;
зобов`язати боржника подати до суду повний звіт про виконання рішення із підтвердженням конкретних заходів, вжитих для отримання цільового фінансування та реального виконання рішення суду;
розглянути питання про накладення штрафу на керівника ТУССО відповідно до частини 2 статті 382 КАС України за умисне невиконання судового рішення та формальне ставлення до виконання ухвали про встановлення судового контролю.
Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивач зазначає, що відповідачем не наведено обставин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод у виконанні судового рішення. При цьому, позивач зауважує на тому, що відповідачем не доведено використання належним чином надходження бюджетних коштів протягом 2024-2025 років та вжиття всіх можливих заходів для забезпечення першочергового виконання рішення суду, що набрало законної сили. Після встановлення судового контролю боржник не вжив додаткових заходів, передбачених процесуальним законом, для забезпечення фактичного виконання судового рішення, не повідомив розпорядників коштів вищого рівня про сам факт здійснення судового контролю та про необхідність виділення цільового фінансування для виконання конкретного рішення суду у цій справі.
Також, 07.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою, в якій просив:
визнати факт неподання ТУССО звіту про виконання рішення у справі № 420/16662/23 у строк, встановлений судом, а саме до 03.11.2025;
встановити новий строк для подання належного звіту про виконання судового рішення – десять календарних днів з дня отримання копії ухвали суду;
на підставі статті 382-3 КАС України накласти на керівника ТУССО штраф за неподання звіту у встановлений судом строк без поважних причин у розмірі сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб, зі стягненням п`ятдесяти відсотків суми штрафу на користь заявника, а п`ятдесяти відсотків – до Державного бюджету України, із роз`ясненням, що на суму штрафу нараховуються три відсотки річних з урахуванням індексу інфляції з наступного дня після набрання ухвалою законної сили;
попередити керівника боржника, що сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати судове рішення та подати звіт у встановлений строк; у разі подальшого невиконання суд залишає за собою право повторно застосувати заходи судового контролю, передбачені законом;
продовжити здійснення судового контролю до фактичного повного виконання судового рішення з наступною перевіркою належності поданого звіту у межах встановленого нового строку.
Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивач зазначав, що у встановлений судом строк, що припадає на 03.11.2025, відповідач не подав звіт про виконання судового рішення у цій справі.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року прийнято звіт Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року по справі №420/16662/23.
Встановлено Територіальному управлінню Служби судової охорони у Одеській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2023 по справі №420/16662/23 до 22.04.2026.
Роз`яснено Територіальному управлінню Служби судової охорони у Одеській області, що звіт про виконання судового рішення має містити, зокрема: орієнтовні строки виконання судового рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вживаються ним для їх усунення.
Суд першої інстанції виходив з того, що аналіз клопотання ТУССО, яке за своїм змістом є звітом про виконання судового рішення, показав, що відповідачем вчинено передбачені законодавством необхідні дії для виконання рішення суду та з метою виплати позивачеві коштів. Поряд з тим, суд першої інстанції врахував, що специфіка категорії справ, до якої належить розглядувана справа, полягає у залежності проведення виплат від бюджетних асигнувань на відповідні цілі з Державного бюджету України, натомість в даному випадку ТУССО не є розпорядником бюджетних коштів.
Врахувавши ту обставину, що виділення коштів із державного бюджету на здійснення видатків не залежить від керівника ТУССО, а також наведення відповідачем обґрунтованих обставин, які ускладнюють виконання судового рішення, а також повідомлення відповідачем про вжиті заходи для виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про добросовісність у діях суб`єкта владних повноважень та наявність підстав для прийняття звіту відповідача.
Водночас, оскільки суб`єктом владних повноважень судове рішення виконано не в повному обсязі, а саме кошти на користь позивача залишаються фактично не виплаченими, суд першої інстанції, керуючись положеннями частини 11 статті 382-3 КАС України, встановив суб`єкту владних повноважень новий строк для подання звіту про виконання судового рішення до 22.04.2026.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким:
відмовити у прийнятті «звіту» Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, як такий, що не відповідає вимогам статті 382-2 КАС України;
накласти на керівника Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області штраф у максимальному розмірі, передбаченому статтею 382-3 КАС України, у зв`язку з неподанням звіту у строк, встановлений судом, за відсутності поважних причин;
зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області вчинити всі необхідні дії для фактичного виконання рішення у справі №420/16662/23 у межах 2026 бюджетного року за рахунок доведених боржнику бюджетних асигнувань за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя», а саме: після відкриття асигнувань у 2026 році за зазначеною бюджетною програмою забезпечити спрямування цих коштів на виконання рішення у справі №420/16662/23 шляхом підготовки, подання та супроводу в органах Державної казначейської служби України всіх документів, необхідних для проведення платежу на користь позивача; невідкладно повідомити суд у межах судового контролю про дату відкриття асигнувань у 2026 році та про дату фактичного перерахування коштів позивачу, з поданням підтверджуючих документів; подати до суду належний звіт про виконання рішення, який відповідає вимогам статті 382-2 КАС України, у строк, встановлений судом, із доданням документів, що підтверджують виконання або конкретний план і стадії виконання у межах 2026 року. 
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково ототожнив клопотання відповідача про продовження строку для подання звіту зі звітом суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення. У спірному випадку, відповідач у визначений судом строк не подав процесуальний документ – звіт про виконання судового рішення, тому встановлення відповідачеві нового строку для подання звіту про фактичне виконання рішення та без застосування до керівника ТУ ССО штрафу у встановленому законом порядку та розмірі прямо суперечить вимогам статей 382-2, 382-3 КАС України.
При цьому, висновок суду першої інстанції про поважність причин не виконання відповідачем рішення не знаходить свого обґрунтованого та документального підтвердження, адже без належної правової оцінки залишено дії відповідача, пов`язані із виконанням рішенням, не визначено, чи є такі дії достатніми, реальними, ефективними та такими, що мінімізують тривалу невиплату, не встановлено, чи дійсно відповідач має затримку у виділенні бюджетних асигнувань або ж у відповідача відсутнє фінансування у необхідних обсягах.
У відзиві на апеляційну скаргу Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін. Заперечуючи проти обґрунтованості доводів та вимог апелянта, відповідач зазначає, що клопотання про продовження строку для подання звіту є процесуальною дією, прямо пов`язаною з виконанням судового рішення та реалізацією обов`язку щодо подання звіту. При цьому, у змісті клопотання відповідачем зазначено про вжиті заходи з метою отримання бюджетного фінансування з посиланням на документи, направлені до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, а також зазначено про об`єктивно-обґрунтовані обставини у вигляді необхідності здійснення відповідних дій для виділення додаткових кошторисних призначень іншими органами (а саме головним розпорядником коштів – Державною судовою адміністрацією України та розпорядником бюджетних коштів другого рівня центральним органом управління Служби судової охорони), які не залежать від волі керівника ТУССО, але заважають повному виконанню рішення суду. Зміст поданого до суду клопотання свідчить про: визнання обов`язку подати звіт; повідомлення суду про стан виконання рішення; обґрунтування причин необхідності продовження строку. Суд першої інстанції правомірно оцінив документ (клопотання) не формально, а з урахуванням його змісту та спрямованості, що відповідає загальним засадам адміністративного судочинства – верховенству права, пропорційності та ефективності судового контролю. При цьому, накладення штрафу за статтею 382-3 КАС України допускається за наявності сукупності наступних умов: наявність встановленого обов`язку; сплив визначеного строку; відсутність поважних причин невиконання; наявність ознак протиправної бездіяльності або умисного ухилення. У спірному випадку, ТУССО до спливу установленого судом строку звернулось із клопотанням про продовження цього строку та з обґрунтуванням об`єктивних причин, що свідчить не про ухилення, а про належну процесуальну поведінку відповідача стосовно виконання судового рішення. На момент подання клопотання рішення суду не виконано з об`єктивних причин – відсутності бюджетного фінансування, отримання якого не залежить від волі ТУССО. Сам факт подання клопотання про продовження строку не може кваліфікуватися як невиконання вимог суду щодо подання звіту та не є автоматичною підставою для накладення штрафу.
У відповіді на відзив ОСОБА_1 підтримує свою правову позицію.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Вказані положення Основного Закону кореспондуються із приписами частин 2, 3 статті 14 КАС України, згідно яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення щодо обов`язковості судових рішень містять норми статті 370 КАС України.
Апеляційний суд враховує, що судовим рішенням у цій справі підтверджено право позивача на одержання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, в розмірі 30000 гривень на місяць, починаючи з 24.02.2022 по 20.01.2023.
Рішення суду в цій адміністративній справі набрало законної сили 23.01.2024.
Як свідчать обставини справи, 28.12.2023 ТУССО зверталось до Служби судової охорони з листом за №46.07-400/ССО з метою виконання рішення у справі №420/16662/23 та просимо виділити додаткові кошторисні призначення по КЕКВ 2800 в сумі - 446 638,12 грн., в тому числі на: нарахування та виплату додаткової винагороди - 375547,24 гривень; нарахування - 70017,28 гривень; відшкодування судового збору/правничої допомоги - 1073,6 гривень.
05.04.2024 та 24.01.2025 ТУССО зверталось до Служби судової охорони з доповідними записками (вих. №№46.06-360/вн, 46.06-47/вн) щодо виділення додаткових кошторисних призначень на виконання постанов у виконавчих провадженнях, зокрема ВП №74502483 стосовно примусового виконання виконавчого листа у справі №420/16662/23, що видав Одеський окружний адміністративний суд 26.02.2024 по стягувачу – ОСОБА_1 
08.10.2025, під час судового контролю за виконанням рішення у цій справі №420/16662/23, ТУССО зверталось до Служби судової охорони з доповідною запискою (вих. №46.06-991/вн) про виділення додаткових кошторисних призначень на виконання рішення суду у справі №420/16662/23.
Також, як свідчать обставини справи, з метою виконання рішення суду у цій справі №420/16662/26 ТУССО здійснений розрахунок потреби в коштах, у тому числі на виплату співробітнику територіального управління Служби судової охорони у Одеській області – ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.
Не проведення позивачеві виплати додаткової винагороди по рішенню суду ТУССО обґрунтовує відсутністю відповідних бюджетних асигнувань.
В контексті наведеного слід зазначити, що відповідно до статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Частиною 2 статті 382-1 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За правилами частини 3 статті 382-1 КАС України встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Частиною 1 статті 382-2 КАС України передбачено, що суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Відповідно до частини 2 статті 382-2 КАС України звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб);
4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення;
5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання;
6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення;
7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.
Згідно частин 1, 2 статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
Також, згідно частин 10, 11 статті 382-3 КАС України у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.
Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
Таким чином, вказаними положеннями КАС України регламентовано право суду зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови, а саме – невиконання рішення суду.
Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 КАС України.
Фактичне (чи не у повному обсязі) не виконання рішення суду, що набрало законної сили, є достатньою правовою обставиною для застосування судом заходів судового контролю.
Встановлення дійсних причин виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналіз відповідних актів законодавства та дій суб`єкта владних повноважень, здійснених та спрямованих на виконання судового рішення, перевірка їх відповідності вимогам законодавства, встановлення наявності та форми вини відповідної посадової особи, здійснюються відповідним адміністративним судом саме на стадії судового контролю за виконанням рішення на підставі поданого суб`єктом владних повноважень звіту про виконання рішення.
Повертаючись до обставин справи, слід зауважити на обґрунтованості доводів апелянта про те, що у встановлений судом першої інстанції строк ТУССО не подало звіт про виконання рішення у справі №420/16662/23.
Натомість, до закінчення встановленого судом строку та відповідно до положень частини 2 статті 121 КАС України ТУССО звернулось до суду першої інстанції із клопотанням, в якому просило продовжити процесуальний строк для подання звіту про виконання рішення у справі №420/16662/23.
Колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 382-3 КАС України не врегульоване питання щодо продовження строку/встановлення нового строку за клопотанням сторони у справі.
Поряд з тим, за загальним правилом статті 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи, серед іншого, мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (частина 1, пункт 3 частини 3 цієї статті КАС України).
За правилами частини 2 статті 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Отже, пряме застереження у частині 3 статті 382-1 КАС України про те, що встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки, дає колегії суддів підстави вважати допустимою реалізацію учасником справи права на звернення із клопотанням про продовження процесуального строку, якщо встановлений судом строк виявся недостатнім для вчинення певних процесуальних дій. Натомість, для подання звіту передбачається пресічний (граничний) для виконання процесуального обов`язку у виді подання на вимогу суду звіту про виконання судового рішення – три місяці.
Таким чином, звернення відповідача до закінчення встановленого судом строку та у межах пресічного (граничного) строку, встановленого законом, із клопотанням про продовження процесуального строку підлягало розгляду та вирішенню судом в порядку, передбаченому статтею 121 КАС України.
Однак, подане відповідачем клопотання про продовження процесуального строку судом не перевірено на предмет обґрунтованості підстав для продовження процесуального строку, встановленого судом, та фактично не вирішено по суті, помилково ототожнивши це клопотання зі звітом про виконання судового рішення в цій адміністративній справі.
Підсумовуючи, слід визначити, що у встановлений судом строк відповідач не подав суду звіт про виконання судового рішення в цій адміністративній справі, поряд з тим до закінчення установленого строку, скористався своїм правом та звернувся до суду із клопотанням про продовження цього процесуального строку.
Відтак, є помилковим висновок суду першої інстанції про прийняття звіту відповідача про виконання судового рішення та встановлення суб`єкту владних повноважень нового строку для подання звіту про фактичне виконання рішення згідно положень частини 11 статті 382-3 КАС України.
На переконання апеляційного суду, не вирішення судом першої інстанції поданого відповідачем клопотання про продовження процесуального строку для подання звіту, підтверджує й необґрунтованість висновку суду першої інстанції про часткове виконання відповідачем зобов`язання, покладеного судом на цей орган.
Важливим, виходячи зі змісту рішення у цій справі, є й те, що повне і фактичне виконання судового рішення підтверджуватиметься вчиненням відповідачем наступних дій:
нарахуванням ТУССО позивачеві ( ОСОБА_1 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, в розмірі 30000 гривень на місяць, з 24.02.2022 по 20.01.2023;
проведенням ТУССО виплати позивачеві ( ОСОБА_1 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, в розмірі 30000 гривень на місяць, з 24.02.2022 по 20.01.2023.
Наявні ж матеріали справи не містять відомостей про те, що ТУССО першочергово здійснило нарахування позивачеві ( ОСОБА_1 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, в розмірі 30000 гривень на місяць, з 24.02.2022 по 20.01.2023.
Зміст наявного у матеріалах справи розрахунку свідчить про запит відповідача щодо потреби в коштах на виплату співробітнику територіального управління Служби судової охорони у Одеській області – ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.
Поряд з тим, у заявах по суті справи ТУССО наголошує на неможливості взяття на себе будь-яких зобов`язань без передбачення на це відповідних бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.
Сукупність таких обставин, без документального підтвердження протилежного, ставить під сумнів вчинення ТУССО першочергових та дійсно реальних дій у порядку, встановленому судовим рішенням, яке набрало законної сили у цій справі.
Також, слід враховувати, що за правилами частини 1 статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
З огляду на викладене, оскільки висновки суду не відповідають нормам процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про направлення справи до суду першої інстанції для продовження судового контролю.
Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким направити справу №420/16662/23 до Одеського окружного адміністративного суду для продовження судового контролю за виконанням рішення в порядку, передбаченому статтями 382-1, 382-2, 382-3 КАС України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко 

Судді: Ю.М. Градовський

Г.П. Казанчук