МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 серпня 2026 р. | № 400/14032/25
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом | ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачів | 1.Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,  2. ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 ,
про | визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також – відповідач 1), в якому просить:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі пп. «б» п. 1 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. «б» п. 1 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Ухвалою від 31.12.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін у судове засідання).
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами та рапортами про звільнення з військової служби за станом здоров`я, Позивач у встановленому законом порядку пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої його визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, а такий висновок ВЛК є чинним, не оскарженим і обов`язковим для врахування суб`єктом владних повноважень. За наявності цього висновку у відповідача виник прямий обов`язок оформити звільнення позивача з військової служби саме за станом здоров`я та вчинити всі похідні дії, пов`язані з таким звільненням, однак цього зроблено не було. Посилання військової частини на самовільне залишення частини та наявність кримінального провадження як на підставу для відмови у звільненні є необґрунтованими, оскільки одне кримінальне провадження стосовно позивача закрите, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а інше – фактично не має до нього жодного відношення, що офіційно підтверджено відповідями органів досудового розслідування.
Посилаючись на вказані обставини позивач зазначає про порушення його прав, а тому він вимушений звернутись до суду із вказаною позовною заявою.
Відповідач 1 надав відзив, в якому у задоволенні позову просив відмовити. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що матрос ОСОБА_1 систематично, тобто два рази самовільно залишав розташування військової частини НОМЕР_1 тим самим, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 11, 12, 16, 49, 128, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також ч. 5 ст. 407 КК України в умовах воєнного стану.
У витязі із наказу (по стройовій частині) командира Військової частини НОМЕР_1 № 119 від 28.04.2025 року зазначено, що матрос ОСОБА_1 02.06.2024 року виключений із списків особового складу частини та призупинено службу у Збройних Силах України на підставі витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження № 62024080200000787 від 02.06.2024 року яке було закрито постановою Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 20.02.2025 року. 
Таким чином, відповідні атестати та документи матроса ОСОБА_1 , були направлені для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З цього випливає, що матрос ОСОБА_1 на теперішній час знаходиться у розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , повинна займатися подальшим питанням звільнення з військової службу ОСОБА_1 відповідно до п. б п. 1 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу».
Залишається невирішеним питання щодо закриття кримінального провадження за № 62025050030000096 від 14.01.2025 року яке було відкрите ТУ ДБР у м. Краматорськ за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України матросом ОСОБА_1 .
Підсумовуючи вищевикладене, Військова частина НОМЕР_1 у питанні виключення зі списків особового складу частини та призупинення проходження військової служби у ЗСУ матроса ОСОБА_1 , діяла відповідно та в порядку чинного законодавства України.
Ухвалою 15.01.2026 року суд залучив в якості відповідача у справі ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі також – відповідач 2, ІНФОРМАЦІЯ_5 ).
Розгляд справи почати спочатку.
Відповідач 2 надав відзив, в якому у задоволенні позову просив відмовити. Заперечуючи проти вимог позивача, відповідач зазначив, що сам факт направлення атестатів та документів до ІНФОРМАЦІЯ_6 не створює у Відповідача обов`язку «звільняти з військової служби».
Направлення документів до ІНФОРМАЦІЯ_6 є похідною дією після прийняття рішення про звільнення та виключення зі списків особового складу (для взяття на військовий облік та виключення з військового обліку), що не тотожне самому звільненню. Отже, вимоги Позивача фактично спрямовані на покладення на ІНФОРМАЦІЯ_5 невластивих йому повноважень чинним законодавством України.
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
Позивач перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 .
27.09.2023 року, відповідно до рапорту Вх. № 19552 від 27.09.2023 року, матрос ОСОБА_1 був направлений на проходження військово – лікарської комісії (Направлення № 182/5887 від 14.09.2023 року), для встановлення ступеня придатності для проходження військової служби.
27.09.2023 року було встановлено факт неповернення матроса ОСОБА_1 з проходження військово – лікарської комісії.
За підсумками проведеного службового розслідування № 1059 від 31.12.2023 року, за порушення ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби та ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, враховуючи ступінь та форму вини, за самовільне залишення військової частини, відповідно до п. «в» статті 48 Дисциплінарного Статуту ЗСУ на матроса ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення – сувора догана.
Командиром військової частини НОМЕР_1 було направлено повідомлення № 182/3253 від 14.03.2024 року, про вчинення кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України матросом ОСОБА_1 директору ТУ ДБР у м. Краматорськ, до відома керівнику Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони та начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 , з проханням про внесення відомостей про дану подію до ЄРДР.
Відповідно до рапорту Вх. № 184/8187 від 20.03.2024 року, матрос ОСОБА_1 20.03.2024 року повернувся згідно припису Військової служби правопорядку № 106 від 18.03.2024 року до пункту тимчасової дислокації взводу забезпечення 1 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 в УМП « ІНФОРМАЦІЯ_8 ».
Відповідно до витягу з наказу (по особовому складу) командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2023 року № 227-РС, матрос ОСОБА_1 відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, звільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 10.04.2024 року № 615 про підсумки службового розслідування, 21.03.2024 року об 12:00 матрос ОСОБА_1 повторно самовільно залишає тимчасове розташування Військової частини НОМЕР_1 , яке на той момент знаходилося в АДРЕСА_4 . Відповідно до п. «в» статті 48 Дисциплінарного Статуту ЗСУ на матроса ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення – сувора догана.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.07.2024 року № 190-РС, за ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», матросу ОСОБА_1 призупинено військову службу з 02.06.2024 року.
29.08.2024 року військово-лікарська комісія Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради (КНП «МКЛ № 1» ОМР) за розпорядженням медичного директора № 2259/1 від 29.08.2024 року провела медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Після обстеження ОСОБА_1 поставлено діагноз: цироз печінки, криптогенний, клас С по Чайлд-П`ю; портальна гіпертензія (асцит); гепатоспленомегалія; гепатоцелюлярна недостатність; печінкова енцефалопатія І ст.; анемія легкого ступеню; хронічний панкреатит без порушення функції, фаза ремісії; хронічний некалькульозний холецистит без порушення функції, фаза ремісії. За результатами проведеного дослідження, на підставі статті 54-а графи ІІ Розкладу хвороб, позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
До Військової частини НОМЕР_1 надійшло повідомлення від ТУ ДБР яке розташоване у м. Краматорськ (Вх. 181/945 від 13.02.2025 року), про початок досудового розслідування за кримінальним провадженням № 62025050030000096 від 14.01.2025 року відносно матроса ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Відповідно до витягу з наказу (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 № 119 від 28.04.2025 року (зі змінами), Матрос ОСОБА_1 , колишній такелажник такелажного відділення взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира цієї самої частини, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.07.2024 року №190-РС, відповідно до ч. 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призупинено військову службу у Збройних Силах України. З 02.06.2024 року виключити із списків. Призупинити з 21.03.2024 року здійснення грошового, речового та інших видів забезпечення, а зі сніданку 28.09.2023 року здійснення продовольчого забезпечення (у зв`язку з самовільним залишенням військової частини НОМЕР_1 ), видати відповідні атестати та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до поданого рапорту за вх. № 184/14453 від 22.04.2025 року та витягу з наказу (по стройовій частині) командира Військової частини НОМЕР_1 № 112 від 22.04.2025 року, матрос ОСОБА_1 повернувся до пункту тимчасової дислокації взводу забезпечення 1 самохідного артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 в Дніпропетровській обл. на підставі винесення постанови Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони південного регіону за КП № 62024080200000787 від 02.06.2024 року про закриття кримінального провадження 20.02.2025 року.
11.06.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 надіслав на адресу Військової частини НОМЕР_1 заяву та документи позивача, що підтверджується листом № 7308.
29.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся на гарячу лінію Міністерства оборони України щодо невиплати Військовою частиною НОМЕР_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації.
05.08.2025 року позивачу надійшла відповідь Військової частини НОМЕР_1 № 182/10152, в якій зазначено, що він самовільно залишив розташування військової частини без обґрунтованих підстав понад 10 діб, і такі діяння набули ознак кримінального злочину. Також вказано, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: № 62024150010001194 від 02.04.2024 року та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.07.2024 року № 190-РС мені, ОСОБА_1 , відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призупинено військову службу у Збройних силах України. У зв`язку з самовільним залишенням Військової частини НОМЕР_1 відповідні атестати направлені для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_10 . Таким чином, Військова частина НОМЕР_1 дійшла висновку, що одноразова грошова допомога позивачу не передбачена.
10.10.2025 року представник позивача, адвокат Валешинський Максим Ігорович, направив адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 , за змістом якого просив надати наступну інформацію та належним чином засвідчені копії документів:
1. Копію наказу про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
2. Які розпорядчі документи видавались відносно ОСОБА_1 за час проходженням ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 ?
Надати їх копії.
3. Чи виключено ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ? Якщо так – прошу надати копію витягу із наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Якщо ні – повідомити про причини, чому відповідний наказ щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 попри те, що кримінальне провадження № 62024080200000787 від 02.06.2024 року відносно нього закрито, не виданий.
4. Якщо ОСОБА_1 не виключено зі списків особового складу – видати наказ щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 і виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
27.10.2025 року надійшла відповідь на адвокатський запит № 182/13584, згідно якої відповідач інформує, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 119 від 28.04.2025 року матроса ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Аналогічна відповідь надана 07.11.2025 року.
31.10.2025 року позивач засобами поштового зв`язку направив відповідачу заяву та рапорт про звільнення з військової служби за станом здоров`я, в яких просив: Негайно видати наказ про звільнення з військової служби за станом здоров`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Витяги з наказу по особовому складу та по стройовій частині направити через систему електронного документообігу на ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_5 ). Надіслати особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_5 ) за зареєстрованим місцем проживання.
17.11.2025 року на офіційну адресу електронної пошти представника відповідача надійшла відповідь № 182/14411, за змістом якої військова частина НОМЕР_1 інформує, що військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань. У витязі із наказу (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 № 119 від 28.04.2025 року зазначено, що матрос ОСОБА_1 02.06.2024 року виключений із списків особового складу частини та призупинено службу у Збройних Силах України на підставі витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження № 62024150010010001194 від 02.06.2024 року.
21.11.2025 року представник позивача направив адвокатський запит до Державного бюро розслідувань та 26.11.2025 року на офіційну адресу електронної пошти адвоката Валешинського М.І. надійшла відповідь Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, за змістом якої повідомляється, що 12.12.2024 року у кримінальному провадженні № 62024150010001194 від 02.06.2024 року визначено підслідність за Баштанським РВП ГУНП в Миколаївській області. У зв`язку з вищевикладеним, запропоновано звернутись у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, для отримання запитуваної інформації до Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області.
26.11.2025 року представник направив адвокатський запит до Баштанського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області та 04.12.2025 року на офіційну адресу електронної пошти адвоката Валешинського М.І. надійшла відповідь, за змістом якої повідомляється, що дійсно 12.12.2024 року у кримінальному провадженні № 62024150010001194 від 02.06.2024 року визначено підслідність за Баштанським районним відділом поліції ГУНП в Миколаївській області, однак особа з якою у Вас укладено Договір про надання правничої допомоги, а саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 не є учасником у вищевказаному кримінальному провадженні. Тому, будь-яка інформація в органу досудового розслідування відносно ОСОБА_1 – відсутня.
08.12.2025 року ОСОБА_1 повторно засобами поштового зв`язку направив на адресу військової частини НОМЕР_1 заяву та рапорт про звільнення з військової служби за станом здоров`я (долучивши копію відповіді ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 25.11.2025 року та копію відповіді Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області від 04.12.2025 року), в яких просив: Негайно видати наказ про звільнення з військової служби за станом здоров`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Витяги з наказу по особовому складу та по стройовій частині направити через систему електронного документообігу на ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_5 ). Надіслати особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_5 ) за зареєстрованим місцем проживання.
При відстеженні поштових відправлень № 5400601039539 та № 5400601039520 за допомогою сайту АТ «Укрпошта» «Трекінг відправлень» (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), встановлено, що такі вручені представнику військової частини 12.12.2025 року.
23.12.2025 року направлено адвокатський запит військовій частині НОМЕР_1 щодо результатів розгляду вищевказаних заяви та рапорту про звільнення з військової служби за станом здоров`я та 26.12.2025 року на офіційну адресу електронної пошти адвоката Валешинського М.І. надійшла відповідь, за змістом якої відповідач інформує, що матроса ОСОБА_1 було виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.04.2025 року № 119.
У відповіді від 29.12.2025 року відповідач повідомляє, що матрос ОСОБА_1 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 83 від 21.03.2024 року самовільно залишив розташування військової частини, також, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 119 від 28.04.2025 року та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 190-РС від 31.07.2024 року, а також на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 62024080200000787 від 02.06.2024 року, матрос ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу частини, а його служба була призупинена у Збройних Силах України з 02.06+.2024 року.
Не погоджуючись з не розгляду його рапорту позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного:
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Згідно з статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
За статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі – Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна – це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
За приписами ст. 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.
Згідно зі ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Відповідно до ст. 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.
Статтею 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ, встановлено, що під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Отже аналізуючи наведені норми, слід зазначити, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.
Порядок виконання дисциплінарних стягнень установлений, зокрема, статтями 96-98 Дисциплінарного статуту, відповідно до яких дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках – не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.
Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 року за № 1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі – Порядок № 608).
Згідно з абз. 4 п. 2 розділу I Порядку № 608, службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку № 608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі – особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку № 608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Як видно з пункту 1 розділу V Порядку № 608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування (п. 2 розділу V Порядку № 608).
Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку № 608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Згідно з п.4 розділу V Порядку № 608, у резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку № 608, після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.
Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку № 608, дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Згідно з вимогами пункту 3 розділу VІ Порядку № 608, якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту «г» частини другої, пункту «г» частини третьої, підпункту «д» пункту 1, підпункту «в» пункту 2 частини четвертої, підпунктів «е» пунктів 1 і 2, підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої та підпункту «е» пункту 1, підпункту «д» пункту 2, підпункту «в» пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини четвертої, підпунктів «д» пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту «д» пункту 1, підпункту «ґ» пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Порядок проходження громадянами України (далі – громадяни) військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначається та регулюється Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року№ 1153/2008 (далі – Положення № 1153/2008).
Відповідно до п. 144-1 Положення № 1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Згідно з п. 144-2 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу (пункт 144-3 Положення).
При цьому, п. 144-6 Положення № 1153/2008 встановлено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Таким чином, з урахуванням вказаних приписів Положення № 1153/2008, підставою для призупинення виплати грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця може бути призупинення військової служби військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, і таке призупинення здійснюється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Однак, у разі закриття такого кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту військовослужбовця продовжуються, а пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців, - поновлюються.
Як було встановлено судом та вище зазначено, що зарахування ОСОБА_1 в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 було здійснено наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07.10.2023 року № 227-РС у відповідності до вимог пп. 14 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, – до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі).
Відповідно до Наказу (з основної діяльності) від 10.04.2024 року № 615 командира військової частини НОМЕР_1 , про підсумки службового розслідування, 21.03.2024 року об 12:00 матрос ОСОБА_1 повторно самовільно залишає тимчасове розташування військової частини НОМЕР_1 , яке на той момент знаходилося в АДРЕСА_4 . Відповідно до п. «в» статті 48 Дисциплінарного Статуту ЗСУ на матроса ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення – сувора догана.
Відповідно до витягу з наказу (по особовому складу) командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2024 року № 190-РС, за ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», матросу ОСОБА_1 призупинено військову службу з 02.06.2024 року, підстава витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.06.2024 року № 6202408200000787 . 
Відповідно до витягу з наказу (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 № 119 від 28.04.2025 року (зі змінами), Матрос ОСОБА_1 , колишній такелажник такелажного відділення взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира цієї самої частини, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.07.2024 року № 190-РС, відповідно до ч. 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призупинено військову службу у Збройних Силах України. З 02.06.2024 року виключити із списків. Призупинити з 21.03.2024 року здійснення грошового, речового та інших видів забезпечення, а зі сніданку 28.09.2023 року здійснення продовольчого забезпечення (у зв`язку з самовільним залишенням військової частини НОМЕР_1 ), видати відповідні атестати та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Так, згідно матеріалів позовної заяви, 27.09.2023 року, відповідно до рапорту за вх. № 19552 від 27.09.2023 року, матрос ОСОБА_1 був направлений на проходження військово – лікарської комісії (Направлення № 182/5887 від 14.09.2023 року), для встановлення ступеня придатності для проходження військової служби.
29.08.2024 року військово-лікарська комісія Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради (КНП «МКЛ № 1» ОМР) за розпорядженням медичного директора № 2259/1 від 29.08.2024 року провела медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Після обстеження ОСОБА_1 поставлено діагноз: цироз печінки, криптогенний, клас С по Чайлд-П`ю; портальна гіпертензія (асцит); гепатоспленомегалія; гепатоцелюлярна недостатність; печінкова енцефалопатія І ст.; анемія легкого ступеню; хронічний панкреатит без порушення функції, фаза ремісії; хронічний некалькульозний холецистит без порушення функції, фаза ремісії. За результатами проведеного дослідження, на підставі статті 54-а графи ІІ Розкладу хвороб, позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Позивачем не надано доказів, що він належним чином, у передбачений законом час та спосіб, подано рапорт до вч з вищезазначених підстав. 
Позивач зазначає, що 11.06.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 надіслав на адресу військової частини НОМЕР_1 заяву та документи позивача, що підтверджується листом № 7308. Але до суду не надано ніяких доказів.
Згідно долучених до матеріалів справи доказів, рапортом від 06.12.2025 року, який було надіслано поштою, позивач повідомляв Військову частину НОМЕР_1 про те, що бажає звільнитись з військової служби за станом здоров`я .
Частиною 4 ст. 24 Закону № 2232-XIІ визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Відповідно до статті 2 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ (у редакції, чинній до 18.05.2023 року), військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_11 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Бойове чергування - це виконання бойового завдання. Бойове чергування здійснюється черговими силами і засобами, призначеними від військових частин. До складу чергових сил і засобів входять бойові обслуги, чергові зміни пунктів управління, сил і засобів бойового забезпечення та обслуговування (ч. 1 і 2 ст. 332 Статуту внутрішньої служби).
Згідно з абз. 4 ч. 2 ст. 340 Статуту внутрішньої служби, особовому складові чергової зміни під час несення бойового чергування заборонено самовільно залишати бойовий пост чи інше місце несення бойового чергування.
Відтак, з дня введення в Україні воєнного стану (24.02.2022 року) усі військові частини залученні до виконання бойових завдань, а отже здійснюють бойове чергування, у тому числі відповідач.
Таким чином, військовослужбовцям відповідача заборонено самовільно залишати бойовий пост чи інше місце несення бойового чергування.
Статтею 14 Статуту внутрішньої служби встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.
Отже, залишати розташування військової частини із службових та/або особистих питань військовослужбовець може лише за згодою свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.
Слід зазначити, що відповідальність за самовільне залишення військової частини або дезертирство передбачена ст.ст. 407-408 Кримінального кодексу України.
Самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Не вважається самовільним: залишення за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування в/ч, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. Вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.
Крім того, позивач не заперечує, що на день подання цієї позовної заяви не знаходиться за місцем несення служби.
Окрім того, належний розгляд рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби Військовою частиною НОМЕР_1 та подальше звільнення з військової служби було неможливим у зв`язку відсутністю ОСОБА_1 на військовій служби, при цьому під час звільнення з військової служби військовослужбовець здає майно, справи та посаду, а також з ним проводять розрахунок коштів, який належить йому до виплати після звільнення.
Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.
Підсумовуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У відповідності до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене. Позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 – 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про: визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі пп. «б» п. 1 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. «б» п. 1 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» – відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 07.08.2026 року.

Суддя О.В. Малих